ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

27 березня 2026 року	Справа №160/1494/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
22.01.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, у якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зменшення з 01.02.2023 року основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 під час її перерахунку з 90% від відповідних сум грошового забезпечення на 70% від відповідних сум грошового забезпечення та виплати пенсії з обмеженням максимального розміру;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.02.2023 ОСОБА_1 з урахуванням розміру пенсії за вислугу років 90% грошового забезпечення, обчисленого відповідно до довідки №ФД110015 від 04.06.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_1 , без обмеження максимальним розміром пенсії.
В обґрунтування позовної заяви зазначається, що позивач отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ). Розмір призначеної пенсії становив 90% сум грошового забезпечення. Проте, відповідач в подальшому, здійснюючи перерахунок пенсії позивача з 01.02.2023р. на підставі довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії №ФД110015 від 04.06.2025року, виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 , та рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.08.2025 року у справі №160/19579/25, яким пенсійний орган зобов`язано здійснити такий перерахунок, зменшив відсоткове значення розміру грошового забезпечення, яке враховується при перерахунку пенсії, з 90% до 70%, посилаючись на приписи частини другої статті 13 Закону №2262-ХІІ в редакції, чинній на час перерахунку пенсії, у зв`язку із чим позивач звернувся до відповідача з заявою про поновлення його порушеного права, проте, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправно відмовило у здійсненні такого перерахунку із посиланням на те, що вищеозначеним рішенням суду не було зобов`язано здійснити такий перерахунок із врахуванням 90% грошового забезпечення позивача. Так, на думку позивача, оскільки призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами, внесені зміни до частини другої статті 13 Закону №2262-ХІІ не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, а має застосовуватися розмір грошового забезпечення у відсотках, який встановлено на момент призначення пенсії, тому відповідач помилково розповсюдив на перерахунок пенсії позивача приписи частини другої статті 13 Закону №2262-ХІІ. Крім цього, під час перерахунку пенсії позивача на підставі вищевказаного рішення суду відповідач безпідставно обмежив виплату пенсії позивача максимальним розміром. На думку позивача, обмеження відповідачем пенсії максимальним розміром є протиправним, оскільки норма, якою було передбачено обмеження пенсій військовослужбовців та інших осіб, яким пенсія призначена відповідно до Закону №2262-ХІІ, десятьма прожитковими мінімумами, а саме: частина сьома статті 43 Закону №2262-ХІІ, втратила чинність з часу проголошення Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016р. №7-рп/2016, яким ця норма визнана неконституційною, відтак, вона не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Водночас, у 2019-2021р.р. будь-яких змін до ст.43 Закону №2262-ХІІ не вносилося. Таким чином, позивач вважає оскаржувані дії відповідача протиправними та такими, що порушують його право на належне пенсійне забезпечення, у зв`язку із чим звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 року прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження в адміністративній справі №160/1494/26 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
10.02.2026 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області на позовну заяву, в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.08.2025 року у справі №160/19579/25 позивачеві з 01.02.2023 року проведено перерахунок на підставі довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії №ФД110015 від 04.06.2025року, виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 70% від грошового забезпечення, зазначеного у цій довідці, оскільки вказаним рішенням суду пенсійний орган не було зобов`язано здійснити такий перерахунок із врахуванням 90% грошового забезпечення позивача, відтак перерахунок пенсії позивача проведено за умовами частини другої статті 13 Закону №2262-ХІІ, якими визначено, що максимальний розмір призначених пенсій за вислугу років обмежується 70% відповідних сум грошового забезпечення, незалежно від дати звільнення зі служби. Крім того, при здійсненні перерахунку пенсії позивача на виконання вищевказаного рішення суду розмір його пенсійної виплати обчислено також з урахуванням приписів ст.43 Закону №2262-ХІІ та ст.2 Закону України від 08.07.2011р. №3668-VII “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи”, якими встановлено обмеження пенсій військовослужбовців та інших осіб, яким пенсія призначена відповідно до Закону №2262-ХІІ, десятьма прожитковими мінімумами. При цьому рішенням суду від 15.08.2025 року у справі №160/19579/25 пенсійний орган не було зобов`язано здійснити обчислення пенсії позивача понад максимальний розмір, відтак, пенсійним органом правомірно застосовано вищевказані приписи ст.43 Закону №2262-ХІІ та ст.2 Закону №3668-VII. Оскільки пенсія позивачеві призначена до 12.04.2023 року, тобто до дати втрати чинності ст.2 Закону №3668-VII відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 12.10.2022р. №7-р(ІІ)2022, а тому визнання цієї норми неконституційною не поширюється на спірні правовідносини.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке. 
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену з 01.07.2008 року відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (далі – Закон №2262-ХІІ), у розмірі 90% грошового забезпечення (вислуга років – 38 років).
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.08.2025 року №160/19579/25 позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.26, код ЄДРПОУ 21910427) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку та виплати пенсії з 01.02.2023 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №ФД110015 від 04.06.2025 року про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії виданої станом на 01.01.2023 року, а також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01.02.2023 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №ФД110015 від 04.06.2025 року про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії виданої станом на 01.01.2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум; в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Вказане рішення набрало законної сили 17.11.2025 року. 
На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.08.2025 року №160/19579/25 відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.02.2023 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №ФД110015 від 04.06.2025 року про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії виданої станом на 01.01.2023 року, виходячи з основного розміру пенсії 70% грошового забезпечення, вказаного у цій довідці.
Крім цього, при здійсненні перерахунку пенсії позивача на виконання вищевказаного рішення суду розмір його пенсійної виплати обчислено також з урахуванням приписів ст.43 Закону №2262-ХІІ та ст.2 Закону України від 08.07.2011р. №3668-VII “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи”, якими встановлено обмеження пенсій військовослужбовців та інших осіб, яким пенсія призначена відповідно до Закону №2262-ХІІ, десятьма прожитковими мінімумами.
Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з заявою від 20.11.2025р., в якій, зокрема, просив здійснити перерахунок його пенсії на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.08.2025 року №160/19579/25 та на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №ФД110015 від 04.06.2025 року про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, виданої станом на 01.01.2023 року, виходячи з 90% від грошового забезпечення, зазначеного у цій довідці, а також без обмеження пенсії максимальним розміром.
Листом від 19.12.2025р. за вих.№75934-57314/М-01/8-0400/25 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.08.2025 року №160/19579/25 позивачеві проведено перерахунок пенсії з 01.02.2023р. у розмірі 70% від грошового забезпечення, яке зазначено у довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 №ФД110015 від 04.06.2025 року, оскільки вказаним рішенням суду пенсійний орган не було зобов`язано здійснити такий перерахунок із врахуванням 90% грошового забезпечення позивача, відтак перерахунок пенсії позивача проведено за умовами частини другої статті 13 Закону №2262-ХІІ, якими визначено, що максимальний розмір призначених пенсій за вислугу років обмежується 70% відповідних сум грошового забезпечення, незалежно від дати звільнення зі служби. Крім того, оскільки рішенням суду від 15.08.2025 року у справі №160/19579/25 пенсійний орган не було зобов`язано здійснити обчислення пенсії позивача понад максимальний розмір, відтак, пенсійним органом обчислено розмір його пенсії з урахуванням обмеження максимального розміру, передбаченого приписами ст.43 Закону №2262-ХІІ.
Незгода позивача із здійсненням відповідачем перерахунку його пенсії з 01.02.2023р., виходячи з 70% сум грошового забезпечення, а також із обмеженням його пенсії максимальним розміром, стала підставою для звернення до суду з цим позовом. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Щодо зменшення відсоткового значення суми грошового забезпечення, що враховується при перерахунку пенсії, суд зазначає таке. 
Стаття 13 Закону №2262-ХІІ, у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачеві, передбачала, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:
а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;
б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ (пункт "б" статті 12): за загальний трудовий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний рік стажу понад 25 років - один процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43);
в) особам, зазначеним у пунктах "а" і "б" цієї статті, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 10 процентів, а віднесеним до категорій 2, 3 - на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення.
Загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.
08 липня 2011 року прийнято Закон №3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (далі - Закон №3668-VI), який набрав чинності 1 жовтня 2011 року, підпунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень якого внесено зміни до Закону №2262-ХІІ, зокрема у частині другій статті 13 цифри "90" замінено цифрами "80".
27 березня 2014 року прийнято Закон №1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" (далі - Закон №1166-VII), який набрав чинності з 01 квітня 2014 року, крім деяких положень, пунктом 23 Розділу ІІ якого внесено зміни до Закону №2262-ХІІ: у частині другій статті 13 цифри "80" замінено цифрами "70". Ці зміни набрали чинності з 1 травня 2014 року.
Статтею 63 Закону №2262-ХІІ, у редакції, чинній з 1 січня 2017 року, визначено підстави перерахунку раніше призначених пенсій.
Згідно з цією статтею перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.
Перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.
Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, яким присвоєні чергові військові (спеціальні) звання під час перебування їх у запасі або у відставці, раніше призначені їм пенсії з урахуванням нових присвоєних військових (спеціальних) звань не перераховуються.
При цьому, суд зауважує, що стаття 13 Закону №2262-ХІІ регулює порядок призначення пенсій, а стаття 63 цього Закону визначає підстави, умови і порядок їх перерахунку.
Зміни до статті 63 Закону №2262-ХІІ ні Законом №3668-VI, ні Законом №1166-VII у частині підстав, умов, розміру або порядку перерахунку пенсій не вносилися.
Постанова КМУ №45 і Постанова КМУ №103 також не містять жодних положень про зміну відсоткового значення розміру призначених пенсій при їх перерахунку.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що внесені Законом №3668-VІ та Законом №1166-VII зміни до статті 13 Закону №2262-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми статті 63 Закону №2262-ХІІ, яка змін у зв`язку з прийняттям Закону №3668-VІ та Закону №1166-VII не зазнала.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що при перерахунку пенсії позивача з 01.02.2023 року відповідно до статті 63 Закону №2262-ХІІ на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №ФД110015 від 04.06.2025 року та на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.08.2025 року №160/19579/25 відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої статті 13 Закону №2262-ХІІ, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 року у справі №240/5401/18 (провадження № 11-198заі19).
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За таких обставин, у відповідача були відсутні правові підстави для зменшення відсоткового значення розміру основної пенсії позивача при здійсненні її перерахунку у з 01.02.2023р. на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023р.
Слід також зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (Рішення №5-рп/2002).
Також, у Рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 Конституційний Суд зазначив, що утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов`язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовчих органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.
Отже, виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.
Право позивача щодо перерахунку пенсії є абсолютним та не може бути обмежено будь-яким строком у відповідності до вимог ч.3 ст.51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Таким чином, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії позивача з 90% до 70% сум грошового забезпечення при здійсненні перерахунку пенсії з 01.02.2023 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №ФД110015 від 04.06.2025 року та на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.08.2025 року №160/19579/25 є протиправними, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Відповідно задоволенню підлягає і похідна позовна вимога щодо зобов`язання відповідача здійснити з 01.02.2023 року перерахунок раніше призначеної пенсії позивача, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% грошового забезпечення, вказаного у довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 №ФД110015 від 04.06.2025 року, а також щодо зобов`язання останнього здійснити виплату перерахованої пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум.
Щодо обмеженням пенсії позивача максимальним розміром, суд зазначає наступне. 
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Так, спірнім в цій справі є питання наявності правових підстав для застосування відповідачем при здійсненні перерахунку пенсії позивача обмеження її максимальним розміром, передбаченого ст.2 Закону України від 08.07.2011р. №3668-VII “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи” (далі – Закон №3668-VII). 
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом №3668-VI, який набрав законної сили 01.10.2011.
Відповідно до положень статті 2 Закону №3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України (92-15), законів України "Про державну службу" (3723-12), "Про прокуратуру" (1789-12), "Про статус народного депутата України" (2790-12), "Про Національний банк України" (679-14 ), "Про Кабінет Міністрів України" (2591-17), "Про дипломатичну службу" (2728-14), "Про службу в органах місцевого самоврядування" (2493-14), "Про судову експертизу" (4038-12 ), "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (796-12 ), "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" (540/97-ВР), "Про наукову і науково-технічну діяльність" (1977-12), "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (2262-12), "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (1058-15), "Про пенсійне забезпечення" (1788-12), "Про судоустрій і статус суддів" (2453-17), Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України" (379/95-ВР), не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Водночас, Законом №3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону №2262-XII, яку викладено в редакції Закону №3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016.
Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом №3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону №2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону №3668-VI.
Таким чином, положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону №3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон №2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-XII) та є однаковими за змістом.
Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.
При цьому, положення статті 2 Закону №3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин – спочатку змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.
Проте, в подальшому Рішенням Конституційного Суду України від 12.10.2022р. №7-р(ІІ)2022 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), приписи статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року №3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.
Згідно з п.2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 12.10.2022р. №7-р(ІІ)2022 приписи статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року №3668-VI зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Відтак, 12.04.2023 року приписи статті 2 Закону №3668-VI також втратили свою чинність. 
Отже, на момент виникнення спірних правовідносин (під час перерахунку пенсії позивача на підставі рішення суду від 15.08.2025 року №160/19579/25) вже не існувало колізії між Законом №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 та Законом №3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців, тож відповідачем у спірних правовідносинах безпідставно застосовано положення статті 43 Закону №2262-XII в редакції Закону №3668-VI, а також статті 2 Закону №3668-VI, які були визнані неконституційним та втратили свою чинність.
Щодо того, що станом на дату, з якої проводився перерахунок пенсії позивача на виконання рішення суду від 15.08.2025 року №160/19579/25, а саме: станом на 01.02.2023 року, приписи статті 2 Закону №3668-VI були чинним, суд зазначає таке.
Станом на 01.02.2023 року дійсно була наявна колізія між Законом №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 та Законом №3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.
При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону №3668-VI.
Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулювали правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, суд доходить висновку, що вони суперечили одна одній.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, а не норми Закону №3668-VI.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.12.2021 у справі №400/2085/19 та постанові від 22.01.2022р. у справі №240/7087/20.
За приписами частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи зазначене у сукупності, дії відповідача щодо обмеження максимальним розміром пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом №2262-ХІІ, при перерахунку його пенсії на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.08.2025 року №160/19579/25, є протиправними. 
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За наведених обставин, враховуючи встановлення судом протиправності дій відповідача щодо обмеження пенсії позивача при її перерахунку на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.08.2025 року №160/19579/25 максимальним розміром, з метою відновлення порушеного права позивача слід зобов`язати відповідача здійснити з 01.02.2023 року перерахунок пенсії позивача, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% грошового забезпечення, вказаного у довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 №ФД110015 від 04.06.2025 року, без обмеження максимальним розміром, а також здійснити виплату перерахованої пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позов належить задовольнити у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно з абзацом першим частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», розподіл судових витрат не здійснюється. 
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) з 90% до 70% сум грошового забезпечення при здійсненні перерахунку пенсії з 01.02.2023 року на підставі довідки №ФД110015 від 04.06.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_1 та на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.08.2025 року №160/19579/25, а також щодо обмеження максимальним розміром пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) при проведенні її перерахунку на підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.08.2025 року №160/19579/25.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) здійснити з 01.02.2023 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) відповідно до статті 63 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб” та на підставі довідки №ФД110015 від 04.06.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_1 , виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% вказаного в ній грошового забезпечення, та без обмеження максимальним розміром, а також здійснити виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Турова