ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" березня 2026 р. справа № 300/4496/25
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Главача І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі, також – позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася в суд з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (надалі, також – відповідач) в якій просить:
– визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 10.03.2023 з урахуванням абзаців 3, 4, 5, пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року;
– зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 10.03.2023 з урахуванням абзаців 3, 4, 5, пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року;
– зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за весь час затримки виплати за період з 01.03.2018 року по день фактичної виплати;
– встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . На думку позивачки, відповідач протиправно, не нарахував індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 10.03.2023 відповідно до приписів абзаців 3, 4. 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078. Позивачка зазначає, що нормами законодавства передбачено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення та заробітної плати, у зв`язку з чим відповідач мав нарахувати та виплатити позивачці індексацію її грошового забезпечення. Позивачка зазначає, що нормами чинного законодавства передбачено нарахування та виплату "індексації-різниці" за наявності для цього відповідних підстав. Зважаючи на те, що її грошове забезпечення підвищилося у розмірі, що не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, то у неї наявне право на нарахування і виплату їй "індексації-різниці" за періоди, коли підвищення розміру доходу не перевищувало суму індексації. Однак, позивачка зазначає, що така індексація грошового забезпечення не була їй нарахована. Крім того, просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, оскільки відповідачем порушені строки нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача. Також позивачкою заявлено вимогу про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в даній справі без обґрунтування підстав для застосування такого судового контролю. Зважаючи на вищевикладене, просить позов задовольнити (а.с. 1-24).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 даний позов залишено без руху. Визначено позивачці десятиденний строк для усунення недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, у якій зазначити інформацію щодо дати отримання позивачкою грошового атестата чи неотримання такого, чітко вказати підстави для поновлення строку, додати докази поважності причин його пропуску, а також навести аргументацію, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині ухвали (а.с. 26-30).
15.07.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від позивачки надійшла заява про поновлення процесуального строку (а.с. 32-43).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.07.2025 виправлено допущену в ухвалі про залишення позовної заяви без руху в даній справі описку щодо зазначення по батькові позивачки (а.с. 44-45).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.07.2025 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 47-48).
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці з 07.08.2025 по 22.08.2025 згідно наказу від 25.07.2025 № 213-В, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання (а.с. 69), у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк такої відпустки.
07.08.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідачем зазначено, що постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" (надалі, також – Постанова № 1013) змінено порядок проведення індексації, тобто з 01.12.2015 і включно до 01.03.2018 посадові оклади військовослужбовців не змінилися. В грудні 2015 року постановою Кабінету Міністрів України запропоновано підвищити зарплату працівникам бюджетної сфери за рахунок збільшення посадових окладів (тарифних ставок) та підвищення постійних складових зарплати, щоб з січня 2016 року розпочати заново обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації. Крім того, вказує, що розмір доходу позивачки за березень 2018 року порівняно з лютим 2018 року підвищився на суму, яка є більшою ніж розмір можливої індексації у березні 2018 року. Також звертає увагу на те, що у 2023 році дія Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" була зупинена, внаслідок чого позовні вимоги позивачки за період з 01.01.2023 по 10.03.2023 задоволенню не підлягають. З приводу вимог щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів, то зазначає, що компенсація втрати частини доходів відбувається в момент виплати заборгованості. Звертає увагу, що станом на момент виникнення спірних відносин Закон України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" не передбачав компенсації втрати частини доходів щодо невиплати чи несвоєчасної виплати індексації грошового забезпечення, яка була включена до норм даного закону з прийняттям Закону України №1214-ІХ від 04.02.2021, у зв`язку з чим сума компенсації втрати частини доходів може бути нарахована на індексацію грошового забезпечення після 26.02.2021. З огляду на викладені аргументи, просив у задоволенні позову відмовити (а.с. 50-61).
22.08.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду (а.с. 62-68).
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці з 23.08.2025 по 03.09.2025 згідно наказу від 20.08.2025 № 261-В, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання (а.с. 69), у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк такої відпустки.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.09.2025 у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено (а.с. 70-73).
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці з 23.09.2025 по 07.10.2025 згідно наказу від 15.09.2025 № 290-В, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання (а.с. 75), у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк такої відпустки.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував на лікарняному з 30.10.2025 по 07.11.2025, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк періоду непрацездатності.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував на лікарняному з 19.01.2026 по 30.01.2026, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк періоду непрацездатності.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці з 17.03.2026 по 20.03.2026 згідно наказу від 11.03.2026 № 19-В, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк такої відпустки.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , та з 10.03.2023 виключена із списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення, що підтверджується копією витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 69 від 10.03.2023 (а.с. 16).
Позивачка звернулася до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просила надати інформацію про нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 10.03.2023 із врахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМУ № 1078 від 17.03.2003. У випадку нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 10.03.2023 без врахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМУ № 1078 від 17.03.2003 – просила здійснити перерахунок такої індексації грошового забезпечення із врахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМУ № 1078 від 17.03.2003. Також позивачкою заявлено прохання про видачу довідки про розміри основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (а.с. 17).
Військова частина НОМЕР_1 у відповідь на дану заяву позивачки надіслала лист № 5/2927 від 23.05.2025, в якому зазначила, що у військової частини відсутні повноваження на нарахування індексації грошового забезпечення, оскільки військова частина НОМЕР_1 не має наявного фінансового ресурсу для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачці. З грудня 2015 року постановою Кабінету Міністрів України запропоновано підвищити зарплату працівникам бюджетної сфери за рахунок збільшення посадових окладів (тарифних ставок) та підвищення постійних складових зарплати, щоб з січня 2016 року розпочати заново обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації. Вказує, що право на нарахування індексації грошового забезпечення у військовослужбовців виникло у грудні 2018 року (а.с. 20).
До вказаного листа відповідачем долучено картку особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 № 5/2929 від 23.05.2025, відповідно до змісту якої, ОСОБА_1 нарахування та виплата індексації позивачці здійснювалася з 01.03.2018 по 10.03.2023 здійснювалася у наступних розмірах:
березень – жовтень 2018 – індексація не нараховувалася;
листопад 2018 – в розмірі 71,08 грн;
грудень 2018 – індексація не нараховувалася;
січень 2019 – в розмірі 142,16 грн;
лютий 2019 – індексація не нараховувалася;
березень 2019 – в розмірі 134,47 грн;
квітень 2019 – січень 2021 – індексація не нараховувалася;
лютий 2021 – в розмірі 130,20 грн;
березень 2021 – в розмірі 331,42 грн;
квітень – червень 2021 – в розмірі 415,41 грн;
липень – листопад 2021 – в розмірі 540,03 грн;
грудень 2021 – січень 2022 – в розмірі 563,19 грн;
лютий – квітень 2022 – в розмірі 672,35 грн;
травень 2022 – в розмірі 913,01 грн;
червень 2022 – в розмірі 1017,21 грн;
липень 2022 – в розмірі 1066,00 грн;
серпень – жовтень 2022 – в розмірі 1281,80 грн;
листопад 2022 – в розмірі 1424,80 грн;
грудень 2022 – в розмірі 1470,83 грн;
січень – березень 2023 – індексація не нараховувалася (зворотна сторона а.с. 20 – а.с. 23).
Відповідно до даних розрахункових листів, грошове забезпечення позивачки у лютому 2018 року складалося із:
посадового окладу – 970,00 грн;
окладу за військовим званням – 105,00 грн;
надбавки за вислугу років – 53,75 грн;
надбавки за виконання особливо важливих завдань – 564,38 грн;
надбавки за таємність – 97,00 грн;
ЦІДВГ – 3867,68 грн;
премія – 4656,00 грн;
В підсумку розмір грошового забезпечення у лютому 2018 становив 10313,81 грн.
У березні 2018 грошове забезпечення позивачки складалося із:
посадового окладу – 4090,00 грн;
окладу за військовим званням – 1060,00 грн;
надбавки за вислугу років – 1287,50 грн;
надбавки за особливості проходження служби – 643,75 грн;
надбавка за таємність – 409,00 грн;
премія – 3333,35 грн;
В підсумку розмір грошового забезпечення у березні 2018 становив 10823,60 грн (зворотна сторона а.с. 20).
Вважаючи відмову відповідача протиправною, з метою зобов`язання здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення в належному розмірі та здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів за час затримки виплати відповідної індексації, позивачка звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд встановив таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (надалі, також – Закон України № 2011-XII).
Відповідно до статті 1 Закону України № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців – діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
За приписами частини першої статті 9 Закону України № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно частин другої, третьої статті 9 Закону України № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Щодо позовної вимоги про виплату індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 10.03.2023 з урахуванням базового місяця – січень 2008 для обчислення індексу споживчих цін.
Частиною 2 статті 9 Закону України № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" № 1282-ХІІ від 03.07.1991 (надалі, також – Закон України № 1281-ХІІ).
У статті 1 Закону України № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення – це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону України № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Частинами 1-2 статті 5 Закону України № 1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина шоста статті 5 Закону України № 1282-XII).
Відповідно до пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення № 1078 (надалі, також – Порядок № 1078) (зі змінами, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року – місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".
Згідно з пунктом 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Пунктом 4 Порядку № 1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.
За приписами пункту 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
09.12.2015 Кабінет Міністрів України видав постанову № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" (надалі, також – Постанова № 1013).
Цією постановою були внесені зміни до Порядку № 1078.
Порівняльний аналіз положень пунктів 5, 10-1, 10-2 Порядку № 1078 свідчить про те, що внаслідок змін, унесених Постановою № 1013, з 01.12.2015 діють єдині правила проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників, незалежно від дати їхнього прийняття, переведення, виходу на роботу чи зростання заробітної плати за рахунок будь-якої її постійної складової.
Із 01.12.2015 відправною точкою для визначення місяця підвищення доходу позивача та початку обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком є місяць останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку вона займала.
Крім цього, Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, "поточної" та "індексації-різниці".
Суми цих індексацій можуть нараховуватися і одночасно, і окремо одна від одної.
У разі виникнення спору щодо індексації грошових доходів, коло обставин, які є істотними для справи; факти, що підлягають встановленню; характер спірних правовідносин; матеріальний закон, який їх регулює, – залежать від виду індексації, з приводу якої існує спір.
Щодо поточної індексації, то право працівника на її отримання виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01.01.2016 встановлений у розмірі 103 відсотка (абзац 2 пункту 1-1, абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078).
Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац 2, 5 пункт 4 Порядку № 1078).
Щодо "фіксованої" суми індексації, то суд зазначає, що Закон № 1282-XII і Порядок № 1078 такого поняття не містять.
Цей термін фігурував у Додатку 4 до Порядку № 1078 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13.06.2012 № 526, де були наведені приклади обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації.
Проте постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 цей Додаток був викладений у новій редакції і з 01.12.2015 у цьому Додатку, як і в цілому Порядку № 1078, поняття фіксованої суми індексації не згадується.
З 01.12.2015 в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 по суті йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку № 1078 у редакціях, які застосовувались з 01.12.2015 передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме: сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу (абзац 3); сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3).
Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку № 1078 у редакціях, які застосовувались з 15.03.2018 передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме: сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3); сума індексації у місяці підвищення грошових доходів нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу (абзац 4).
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів, посадових окладів, грошового доходу ) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до чергового підвищення тарифних ставок (окладів, посадових окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає суду підстави зробити висновок, що нарахування й виплата суми індексації-різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, суд дійшов висновку, що повноваження відповідача щодо виплати цієї суми індексації не є дискреційними. Своєю чергою, обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати такий вид індексації грошового забезпечення.
З урахуванням того факту, що 01.03.2018 набрала чинності Постанова № 704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку № 1078, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу ОСОБА_1 , за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
Системний і цільовий способи тлумачення абзаців 3, 4 Порядку № 1078 дають Суду підстави зробити висновок, що у зв`язку із підвищенням у березні 2018 року доходу ОСОБА_1 , відповідачу належало вирішити питання, чи має остання право на отримання суми індексації-різниці, а якщо так, то у якому розмірі.
Указані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21, від 29.03.2023 у справі № 380/5493/21, від 06.04.2023 у справі № 420/11424/21, від 20.04.2023 у справі № 320/8554/21, від 11.05.2023 у справі № 260/6386/21.
Проаналізувавши надану відповідачем довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 та відзив на позовну заяву, суд встановив, що відповідач не нараховував позивачці даний вид індексації за період з 01.03.2018 по 31.10.2018, з 01.12.2018 по 31.12.2018, з 01.02.2019 по 28.02.2019, з 01.04.2019 по 31.01.2021, з 01.01.2023 по 10.03.2023, а в подальшому нараховував у різних розмірах індексацію грошового забезпечення. Водночас позивачка наполягала на тому, що має право на отримання індексації-різниці і що це право відповідачем проігноровано.
У цьому контексті суд зауважує, що з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 позивач (військовослужбовець) має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.
Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
Щодо кола обставин, які належить з`ясувати для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, то буквальний спосіб тлумачення цих норм свідчить про те, що для їхнього застосування суд повинен встановити: розмір підвищення доходу позивачки в березні 2018 року (А); суму можливої індексації грошового забезпечення позивачки в березні 2018 року (Б); чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку № 1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку № 1078).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачці індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.
Як уже було зазначено, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).
Указані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21, від 29.03.2023 у справі № 380/5493/21, від 06.04.2023 у справі № 420/11424/21, від 20.04.2023 у справі № 320/8554/21, від 11.05.2023 у справі № 260/6386/21.
Як встановлено судом попередньо, грошове забезпечення позивачки у лютому 2018 року складалося із:
посадового окладу – 970,00 грн;
окладу за військовим званням – 105,00 грн;
надбавки за вислугу років – 53,75 грн;
надбавки за виконання особливо важливих завдань – 564,38 грн;
надбавки за таємність – 97,00 грн;
ЦІДВГ – 3867,68 грн;
премія – 4656,00 грн;
В підсумку розмір грошового забезпечення у лютому 2018 становив 10313,81 грн.
У березні 2018 грошове забезпечення позивачки складалося із:
посадового окладу – 4090,00 грн;
окладу за військовим званням – 1060,00 грн;
надбавки за вислугу років – 1287,50 грн;
надбавки за особливості проходження служби – 643,75 грн;
надбавка за таємність – 409,00 грн;
премія – 3333,35 грн;
В підсумку розмір грошового забезпечення у березні 2018 становив 10823,60 грн.
Таким чином, грошовий дохід позивачки у березні 2018 порівняно із лютим 2018 збільшився на 509,79 грн (10823,60 грн – 10313,81 грн).
У березні 2018 року прожитковий мінімум складав 1762,00 грн., величина приросту індексу споживчих цін 253,30%.
Відповідно до абзацу 5 пункту 4 Порядку № 1078 сума індексації грошового забезпечення за березень 2018 року розраховується як: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.03.2018 потрібно помножити на величину приросту індексу споживчих цін і поділити на 100 відсотків.
1762,00 грн * 253,30% / 100 = 4463,15 грн.
Відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума належної позивачу індексації у березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 
4463,15 грн – 509,79 грн = 3953,36 грн.
Таким чином, починаючи з березня 2018 року сума індексації грошового забезпечення, з урахуванням абзаців 3, 4 пункту 5 Порядку № 1078 має виплачуватися у розмірі 3953,36 грн до моменту наступного підвищення посадового окладу чи до дня звільнення.
Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що невиплата відповідачем індексації грошового забезпечення у відповідних розмірах є протиправним обмеженням конституційних прав позивача та порушенням вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядку № 1078.
Даний висновок суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 22.06.2023 у справі № 520/6243/22 та постанові від 07.12.2023 у справі № 360/381/23.
З приводу доводів відповідача про відсутність підстав для нарахування індексації грошового забезпечення позивачки за період з 01.01.2023 по 10.03.2023, суд звертає увагу на те, що пунктом 3 "Прикінцевих положень" Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" від 03 листопада 2022 року № 2710-IX зупинено дію Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" на 2023 рік.
У зв`язку з цим позовні вимоги позивачки щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 01.01.2023 по 10.03.2023 задоволенню не підлягають.
Щодо вимоги позивачки про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити їй компенсацію втрати частини доходів, суд зазначає наступне.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, урегульовані Законом України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (надалі, також – Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (надалі, також – Порядок № 159).
Відповідно до положень статей 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Статтею 4 цього ж Закону визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Пунктом 2 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).
Пунктом 4 Порядку № 159 передбачено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
З системного аналізу вищезазначених норм права слідує, що компенсації підлягають нараховані грошові доходи, зазначені у пункті 3 Порядку № 159, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у разі затримки їх виплати на один і більше календарних місяців.
Отже, компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу (нарахування).
Суд зазначає, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу. Відтак, законодавець пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 20.10.2022 у справі № 140/862/19 та у постанові від 29.09.2022 у справі № 520/1001/19, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України, враховуються судом при вирішенні спірних правовідносин.
Посилання представника відповідача на те, що лише Законом № 1214-IX від 04.02.2021 року було внесені зміни до Закону № 2050-ІІІ та частину другу статті 2 доповнено абзацом шостим та додано в перелік сума індексації грошових доходів громадян суд вважає помилковими, оскільки індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до норм чинного законодавства.
На належності сум індексації до складових належної працівникові заробітної плати, як коштів, які мають компенсаторний характер та спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, наголошував і Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013.
Таким чином, внесені Законом № 1214-IX від 04.02.2021 року зміни до Закону № 2050-ІІІ лише деталізували перелік доходів, які не мають разового характеру.
Однак, суд зазначає, що відповідачем виплату індексації грошового забезпечення здійснено не було.
Зважаючи на вищевикладене, суд робить висновок про передчасність вимог щодо нарахування компенсації втрати частини доходів позивачці, оскільки її право в цій частині не є порушеним.
Відтак, з урахуванням наведених норм чинного законодавства України та встановлених обставин справи, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності належить задовольнити шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачки за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити на користь позивачки індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 включно в сумі 3953,36 грн за місяць, відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Що стосується клопотання позивачки про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, то суд вважає, що в його задоволенні слід відмовити, оскільки позовна заява не містить жодного обґрунтування, з посиланням на докази щодо необхідності чи наявності істотних підстав для його задоволення та встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в справі № 300/4496/25. Крім того, позивачкою не конкретизовано, який саме спосіб судового контролю вона просить застосувати до відповідача в даній справі, що унеможливлює розгляд такої вимоги позивачки.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про часткове обґрунтування заявлених позовних вимог, тому позов підлягає задоволенню частково.
Суд вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд користується повноваженнями, передбаченими частиною другою статті 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: самостійно визначає формулювання резолютивної частини рішення суду, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.
Щодо судових витрат, суд зазначає, що позивач звернувся до суду із заявою, що стосується належного нарахування його заробітної плати, у зв`язку з чим є звільненим від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".
Інші витрати, питання про розподіл яких може бути вирішено судом, відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:
Позов задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.03.2018 року до 31.12.2022 року в неповному обсязі, з порушенням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) різницю індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року до 31.12.2022 року в сумі 3953,36 грн за місяць, відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Копію рішення надіслати учасникам справи через підсистему "Електронний суд".
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивачка – ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 );
відповідач – Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).

Суддя  Главач І.А.