Справа № 826/14301/18
	
РІШЕННЯ
іменем України

17 лютого 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П. розглянувши адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРПРОМБУД" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.08.2018 року,

ВСТАНОВИВ:

товариство з обмеженою відповідальністю "УКРПРОМБУД" звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 23.08.2018 року форми "Р"№00010361402, №00010371402.
В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки вважає доведеним належними та допустимими доказами той факт, що при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень суб`єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з`ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів Позивача і цілями, на досягнення яких спрямовано це рішення, чим порушено законні інтереси Позивача. 
Вважає, що докази викладені в Акті перевірки, ґрунтуються на припущеннях посадових осіб податкового органу, які проводили перевірку та не відповідають нормам діючого законодавства України. Оскільки в разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Не є обов`язковою передумовою для визначення Податковим органом грошових зобов`язань нереальність здійснення операцій, а також визнання недійсними (у тому числі і нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку, а формування податкового кредиту за такими операціями оформлене підприємством із чітким дотриманням податкового законодавства. Формування первинних документів за господарськими операціями з контрагентами постачальниками мали реальний характер, згідно яких були виконані договірні обов`язки, що підтверджується первинними документами (договорами, накладними, податковими накладними, актами приймання передачі, товарно-транспортними накладними). Первинні документи оформлені належним чином та здійснювалось у відповідності із чинним законодавством із чітким викладенням конкретних поставлених товарів, наданих послуг, які використовує в своїй діяльності Позивач. Податковим органом не заперечується, що у Позивача наявні основні фонди, виробничі та складські приміщення, обладнання, працівники для здійснення господарської діяльності, а також не заперечується Актом перевірки факт наявності податкових та видаткових накладних за укладеними договорами, факт оплати за отриманий товар та послуги, оскільки розрахунки між Позивачем та контрагентами постачальниками здійсненні грошовими коштами у безготівковій формі та підтверджується платіжними дорученнями. Податковим органом не було виявлено розбіжностей в декларуванні податкового кредиту з ПДВ. Податковий орган не зазначив в Акті жодних доказів на підтвердження того, що Позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагенти, або, що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними контрагентами було одержання Позивачем податкової вигоди. Позивач не може нести відповідальність за виконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій Позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. На момент здійснення спірних господарських операцій Контрагенти були зареєстровані, як юридичні особи в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань України, у відповідності до вимог чинного законодавства були зареєстровані платниками податку на додану вартість, тобто контрагенти мали право виписувати податкові накладні, а Позивач правомірно, на підставі отриманих податкових накладних, мав право формувати податковий кредит, окрім того посадові особи Контрагентів до кримінальної відповідальності не притягувались, вина даних осіб за ст.ст. 205, 212 не встановлена. Крім того, за висновками перевірки суми податкових зобов`язань, задекларованих за результатами реалізації кінцевої продукції (надання послуг) третім особам, Позивачу не зменшувались, а отже факт придбання супутніх послуг та наявність економічного ефекту від їх використання Відповідачем не заперечується. Позивач не зобов`язаний здійснювати перевірку легальності чи правомірності діяльності своїх контрагентів, дотримання ними законодавства України, повноваження їх представників тощо, для цього Позивачеві не надано відповідних повноважень та компетенції й він позбавлений ефективної можливості уникати чи попереджувати співпрацю із несумлінними платниками податків. У той же час, співпраця та наявність господарських відносин із особами, які допустили порушення законодавства, не свідчить автоматично про допущення порушень самим Позивачем, за умови якщо ним особисто порушень закону допущено не було.
На адресу суду надіслано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, на підставі того, що позаплановою невиїздною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог ст.ст.134,198 Податкового кодексу України по причині відсутності реальності здійснення господарських операцій з контрагентом ТОВ"Селінкс Україна"(код 40086172) та в зв`язку із цим заниження до сплати податок на прибуток за 2016 рік та податок на додану вартість за липень та серпень 2016 року. Відповідач вважає, що ним правомірно прийняті податкові повідомлення-рішення від 23.08.2018 року форми "Р"№00010361402, №00010371402.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
На підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві від 23.07.2018 №11563, відповідно до 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України (далі - ПК України) проведена позапланова невиїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРПРОМБУД», код 24373361 з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «СЕЛІНКС УКРАЇНА» (код 40086172) за період з 01.07.2016 по 31.08.2016.
За результатами проведення перевірки контролюючим органом складено акт від 07.08.2018 №528/26-15-14-02-04/24373361 (далі - Акт перевірки), яким встановлено порушення ТОВ «УКРПРОМБУД»:
1.п. 44.1, п. 44.2, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-УІ, зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено задекларований до сплати податок на прибуток за 2016 рік на загальну суму 97 675 гривень.
2.п. 198.1, п.198.3,п. 198.6 ст.198 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-УІ, зі змінами та доповненнями, в результаті чого завищено показник, задекларований в рядку 17(колонка Б) податкової декларації з ПДВ "Усього податкового кредиту" на загальну суму 90 440 грн., в тому числі за липень 2016 року у сумі 32100 грн., за серпень 2016 року у сумі 58340 гривень.
На підставі висновків Акта перевірки ГУ ДФС у м. Києві винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 23.08.2018: 1) за № 00010361402 (форма «Р»), яким визначено Позивачу зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 135 660,00 (сто тридцять п`ять тисяч шістсот шістдесят ) гривень 00 копійок, із них основний платіж 90 440,00 гривень 00 копійок, та штрафна санкція 45 220,00 гривень 00 копійок;
2) за № 00010371402 (форма «Р»), якими визначено Позивачу суму податкового зобов`язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 122 094,00 (сто двадцять дві тисячі дев`яносто чотири) гривні 00 копійок, із них основний платіж 97 675,00 гривень 00 копійок та штрафна санкція 24 419,00 гривень 00 копійок. 
Не погоджуючись із висновками відповідача вказаними в акті перевірки від 07.08.2018 року, вважаючи протиправними та такими, що підлягають скасуванню прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення, позивач з позовом звернувся за захистом своїх прав до суду. 
Суд встановив, що за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 ТОВ "УКРПРОМБУД" задекларовано в рядку 01 декларацій "Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку" у сумі 1 616 417 гривень.
Перевіркою повноти визначення задекларованих ТОВ "УКРПРОМБУД" показників у рядку 01 Декларацій "Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку" за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, встановлено його заниження всього у сумі 542640 гривень.
Крім того, за період з 01.07.2016 по 31.08.2016 ТОВ "УКРПРОМБУД" задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість у сумі 123779 гривень.
Перевіркою правомірності визначення податкового кредиту за період з 01.07.2016 по 31.08.2016, встановлено його завищення всього у сумі 90 440 грн, в тому числі за липень 2016 року у сумі 32100 грн за серпень 2016 року у сумі 58340 гривень.
За результатами перевірки встановлено, що між ТОВ"УКРПРОМБУД" та ТОВ "СЕЛІНКС УКРАЇНА" укладався договір в усній формі.
На підставі вищезазначеного договору були виписані видаткові накладні від 21.07.2016 № 139 із номенклатурою поставленого товару: "Різак обробки тріщин та віброплита", від 04.08.2016 № 173 із номенклатурою поставленого товару: "Різак обробки тріщин", від 22.08.2018 № 248і із номенклатурою поставленого товару: "Стабілізатор асфальтної суміші та віброплита", та податкові накладні від 21.07.2016 № 99, від 04.08.2016 № 15, від 22.08.2016 № 92 які підписані від імені директора ТОВ "СЕЛІНКС УКРАЇНА" В.В. Романчик.
Також, до перевірки надано наступні рахунки - на оплату: від 21.07.2016 № 195, від 04.08.2016 № 224, від 22.08.2016 № 314, проте, звертаємо увагу суду, що у рахунках на оплату: у графах "Виписав" стоять лише підписи невстановлених осіб та відтиски печаток ТОВ "СЕЛІНКС УКРАЇНА"; посада і прізвище особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції - відсутні.
Виявлене дає підстави вважати, що укладені між ТОВ "УКРПРОМБУД" та ТОВ "ГОРСАН" договори на надання послуг не мають юридичної сили, оскільки, підписані невстановленою та не уповноваженою на те особами.
Вказані вище недоліки первинних документів свідчать про порушення вимог: ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон України від 16.07.1999 № 996-ХІУ), якою встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обоє 'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704, первинні документи| (на паперових і машинозчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
Під час проведення перевірки ГУ ДФС у м. Києві отримано інформацію по ТОВ "СЕЛІНКС УКРАЇНА", з ІС "Податковий блок" про наступне: вид діяльності -46.71-оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами. Останню звітність подано платником податків з податку на додану вартість за жовтень 2016 року.
Податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (Форма 1 ДФ) до податкового органу платником податків подано з середньою кількістю працюючих 1 особа (директор ТОВ "СЕЛІНКС УКРАЇНА") та середньою заробітною платою - 1550 гривень.
Що в свою чергу не підтверджує здійснення операцій стосовно врахування реального часу здійснення операцій, наявності трудових ресурсів, а також основних засобів, що економічно необхідні для виконання такої діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для здійснення відповідної господарської, економічної діяльності.
Згідно поданої до ДПІ фінансової звітності за 9 місяців 2016 року, встановлено відсутність у підприємства будь-яких основних засобів, що свідчить про неможливість зберігання і транспортування такої кількості товару.
Також, з огляду на аналіз бази даних "Єдиний реєстр податкових накладних" ТОВ "СЕЛІНКС УКРАЇНА" з дати взяття на облік платником ПДВ, реєстрував придбання наступних ТМЦ та послуг:
- олія з виноградних кісточок, соус, оцет, маслини, оливки, паливо дизельне, автомат, ананас, апельсин, арас, сардина, шпроти, вимикач, виноград, гайка, гострий перчик, жуйка, змішувач, часник, кабель, каперси, кент лове, макарони, нектарин, олія, персики, реле, скумбрія, тунець, холодильник, шуруп, яйце сюрприз.
Згідно інформації ЄРПН встановлено отримання ТОВ "СЕЛІНКС УКРАЇНА" податкових накладних із номенклатурою (віброплита, різак розробки тріщин) від ТОВ "ВАЙТЛАЙН" (код 40405918).
Проте, згідно ІС "Податковий блок" встановлено, що по ТОВ "ВАЙТЛАЙН" ГУ ДФС у м. Києві внесено облікову картку суб`єкта фіктивного підприємництва № 2131/26-15-21-15 від 11.08.2016 по кримінальному провадженню № 32015100000000267 від 20.11.15 згідно якої допитано ОСОБА_1 , який надав показання щодо непричетності до реєстрації та ведення фінансово-господарської діяльності.
Згідно інформації ЄРПН, залучення сторонніх організацій для транспортування товару ТОВ "УКРПРОМБУД" від ТОВ "СЕЛІНКС УКРАЇНА" відсутнє, паливо не придбавалось, що унеможливлює реальність постачання товару.
Широка номенклатура та значні обсяги реалізованих товарів свідчить про фізичну неможливість здійснення такого об`єму господарської діяльності з наявними у ТОВ "СЕЛІНКС УКРАЇНА" трудовими та виробничими ресурсами.
Таким чином, суд дійшов висновку, що ТОВ "СЕЛІНКС УКРАЇНА" здійснено нереальне постачання ідентифікованих товарів, що характеризується, зокрема, постачанням товарів за номенклатурою, відмінною від номенклатури документально оформленого попереднього одержання, відсутністю власного виробництва та імпорту з метою введення в обіг (легалізації) товару.
За даних обставин неможливо встановити, де, за якою адресою, ким та якими транспортними засобами здійснювалося відвантаження та перевезення товару від контрагента - постачальника ТОВ "СЕЛІНКС УКРАЇНА" до покупця - ТОВ "УКРПРОМБУД".
Якщо товар доставлявся вантажним автомобілем, таким документом є товарно- транспортна накладна за формою №1-ТН, затверджена Наказом Міністерства транспорту України, Міністерства статистики України від 29.12.95р. №488/346. У ній повинні бути відмітки відправника товару (щодо відвантаження товару) та його отримувача (стосовно фактичного отримання товару). Відповідно Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року N363, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 р. за N128/2568 із змінами і доповненнями:
товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу;
товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
транспортна послуга - перевезення вантажів та комплекс допоміжних операцій, що пов`язані з доставкою вантажів автомобільним транспортом. 
Згідно п. 11 Правил основними документами на перевезення вантажів є товарне/, транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.
Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів.
Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається.
Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.
Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно- транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику. У тих випадках, коли в товарно-транспортній накладній немає можливості перерахувати всі найменування вантажу, підготовленого для перевезення, до такої накладної Замовник додає документ довільної форми з обов`язковим зазначенням відомостей про вантаж (графи 1-10 товарно-транспортної накладної). У цих випадках в товарно-транспортній накладній зазначається, що до неї додається як товарний розділ документ, без якого товарно-транспортна накладна вважається недійсною і не може використовуватись для розрахунків із Замовником.
У випадку перевантаження вантажу в процесі його перевезення на інший автомобіль складається акт довільної форми, в якому обов`язково зазначаються реквізити: повна назва власника транспорту та його адреса, прізвище, ім`я та по батькові водія, державний номер автомобіля Перевізника, який здав вантаж, і Перевізника, який його прийняв.^Акт складається у двох екземплярах, які підписуються представниками (водіями) обох Перевізників (по одному для кожного). Це зазначається в товарно-транспортній накладній.
Відповідно п.13 Правил перевізник здає вантажі у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною. Здача вантажів вантажоодержувачу у пункті призначення по масі і кількості місць провадиться у порядку і способом, за якими вантажі були прийняті від вантажовідправника (зважуванням на вагах, обмірюванням, підрахунком місць та ін.).
Крім того, згідно інформації отриманого допиту від 24.10.2017 ОУ ДПІ у Деснянському районі, директор Романчик В.В. надав пояснення про непричетність до реєстрації та ведення господарської діяльності ТОВ "СЕЛІНКС УКРАЇНА".
В ході аналізу інформації з "Єдиного реєстру судових рішень" встановлено, що дане підприємство являється фігурантом у кримінальному провадженні № 32017100000000024 від 13.02.2017, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 205, ч. Зет. 212 КК України.
Вищенаведені операції ТОВ "СЕЛІНКС УКРАЇНА" не можливо підтвердити оскільки директором, підприємства надано пояснення про непричетність до ведення фінансово-господарської діяльності підприємства, що свідчить про нереальність господарських операцій.
Відповідно, наявність пояснень (свідчень) керівників суб`єктів господарювання щодо непричетність до ведення фінансово - господарської діяльності є достатньою підставою для неврахування первинних документів/податкових накладних в даних податкового обліку.
Так, у постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №2а/0470/14206/12 (К/9901/2806/18) вказано, що: "... в силу вимог наведених норм податкові накладні виписані від імені підприємства та від особи, яка заперечує свою участь у створенні та діяльності нього підприємства, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами, відповідно посвідчувати факт придбання товарів".
Положення ПК України вказують на те, що умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства України .
При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.
Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.
Статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.
Крім того, первинні документи, виписані від імені осіб, які заперечують здійснення господарської діяльності, а також заперечують підписання будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту, а також формування витрат на підставі таких документів є безпідставним.
Таку позицію (на користь контролюючого органу) викладено у постанові Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №808/2459/17 (провадження №К/9901/4951/18).
На підставі вище зазначеного, суд дійшов висновку, що операції здійснені ТОВ "СЕЛІНКС УКРАЇНА" не мали реального характеру, оскільки не підтверджено факт реалізації вищезазначених товарів від контрагента ТОВ "СЕЛІНКС УКРАЇНА" на адресу ТОВ "УКРПРОМБУД", що свідчить про те, що правочини між ТОВ "СЕЛІНКС УКРАЇНА" та ТОВ "УКРПРОМБУД" здійснені без мети настання реальних наслідків.
Оскільки, реальність та можливість вчинення даної господарської операції у постачальника ТОВ "СЕЛІНКС УКРАЇНА" відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, у ТОВ "УКРПРОМБУД" не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.
Адже, за звичаями ділового обороту при здійсненні такого вибору суб`єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та її комерційна привабливість, а й ділова репутація, платоспроможність контрагента, ризики невиконання зобов`язань й надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду.
Доказами прояву розумної обережності слугують не лише установчі документи та витяги з Єдиного державного реєстру, а й обгрунтування мотивів вибору контрагента, обставин укладання та виконання договорів, перевірка ділової репутації контрагента, повноважень осіб, що діють від імені підприємства тощо.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Таким чином, спростовуються доводи позивача щодо виконання на його користь спірних операцій зазначеним підприємством - контрагентом, за відносинами з якими сформовано спірні суми податкових вигод, та доводи щодо юридичної значимості первинних документів.
Вказану позицію повністю підтримує і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, зокрема, у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 817/210/17 (№К/9901/1686/17) за позовом Приватного підприємства "Арт-Майстер" до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень: "..Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити також підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність первинних документів обліку".
Верховним Судом України у постанові від 06.06.2018 № К/9901/8239/18 у справі № 826/20003/14 зазначено "...Висновки про відсутність реального характеру поставки позивачу від вказаного постачальника товарів обґрунтовано посиланнями на пояснення його засновника - ОСОБА2, наведені у протоколі допиту свідка від 17.03.2014, надані у межах кримінального провадження № 320131100080000009, ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 23.04.2014 у справі № 757/8822/14-к, за якою ОСОБА 2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво), зокрема стосовно ТОВ "Брауні"; відсутність доказів транспортування товару, відсутністю у цього постачальника основних фондів (складських приміщень, транспортних засобів тощо) та трудових ресурсів, об`єктивно необхідних для здійснення господарської діяльності...".
Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України, визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних 
документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів^ пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Відповідно до пп 14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальних формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу(п. 44.2 ст. 44).
Відповідно до статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Згідно пункту 135.1 статті 135 ПК України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 20.10.2015 № 897 змінена форма Декларації з податку на прибуток, відповідно до якої фінансовий результат підприємства визначається у фінансовій звітності.
Згідно з частиною першою ст. 656 ЦКУ предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Аналогічна норма міститься в ст. 264 ГКУ, відповідно до якої матеріально-технічне постачання та збут продукції здійснюється шляхом поставки продукції, придбаної у інших суб`єктів господарювання або власного виробництва.
Відповідно до п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІУ (із змінами та доповненнями) - далі по тексту Закон, визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Таким чином, поставка товарів для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток має бути фактично здійснена і підтверджена належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Ведення бухгалтерського обліку, який є підставою для податкового обліку, регламентується Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в 
Україні" від 16.07.99 № 996-ХІУ та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 № 88 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.95 за №168/704.
Враховуючи норми частини першої ст. 9 Закону, будь-який документ щодо ідентифікованого товару має силу первинного документу лише в разі фактичного здійснення господарської операції, що в свою чергу має підтверджуватися, в тому числі, реальним джерелом походження (виробництва) певного товару в обсязі, зазначеному у первинному документі та податковій накладній.
Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 № 996-ХІУ (далі по тексту Закон від 16.07.99 № 996-ХІУ), із внесеними змінами та доповненнями, встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно п.2 ст.3 Закону від 16.07.99 № 996-ХІУ - фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Статтею 4 Закону від 16.07.99 № 996-ХІУ визначено, що бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах: превалювання сутності на формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з їх юридичної форми.
Згідно з п.2.4, п.2.6 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.95 за№ 168/704, первинні документи (на паперових і машинолічильних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну та фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані головному бухгалтеру підприємства, установи для прийняття рішення.
Відповідно до п.2.5 Положення про документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.
Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати " публічний порядок, встановлений Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 №996-ХІУ (із змінами та доповненнями).
Відповідно до ст.8 Закону від 16.07.99 № 996-ХІУ, відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.
Згідно п. 198.1 ст. 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Відповідно до п. 198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін,, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до п. 198.6 ст.198 Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 201.11 ст.201 цього Кодексу).
Враховуючи вище наведене суд вважає, що ГУ ДФС у м.Києві правомірно винесено податкові повідомлення-рішення від 23.08.2018 року форми "Р"№00010361402, №00010371402.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На розвиток зазначених положень Конституції України частиною другою статті 2 КАС України визначені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).
Відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, на думку суду, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, виконано та доведено правомірність та законність його рішення, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, а тому не має підстав для задоволення позову.
Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "УКРПРОМБУД" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.08.2018 року форми "Р"№00010361402, №00010371402 - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРПРОМБУД" (вул. Ракетна, 26, оф.214,м. Київ,03028 , код ЄДРПОУ - 24373361) 	
Відповідач:	Головне управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, Київ 116,м. Київ,04116 , код ЄДРПОУ - 44116011) 	

Головуючий суддя 		О.П. Шевчук