Справа № 288/314/26 
Провадження № 3/288/70/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року селище Попільня
Суддя Попільнянського районного суду Житомирської області Поліщук Р.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Головного управління ДПС у Житомирській області Державної Податкової Служби України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , 
місце роботи: ТОВ «Фастів Агро» - директор, 
РНОКПП: НОМЕР_1 , 
за частиною 1 статті 163-1 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 101 від 19 лютого 2026 року, ОСОБА_1 , як директор ТОВ «Фастів Агро», вчинила правопорушення, що полягає у веденні податкового обліку з порушеннями п. 189.1 ст. 189, п.198.5 ст.198, п. 200.1, п.200.2 абзаців «б», «в», п.200.4 ст.200, п. 201.1, п.201.10 ст. 201, п.97.1, п.97.2, п.97.4, п.97.5, п.97 підрозділу 2 розділу ХХ ПКУ від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), що призвело до заниження податку на додану вартість в сумі 2 913 044 грн., за грудень 2025 року, завищення суми бюджетного відшкодування, яке заявлено у рядку 20.2.1 Декларації за грудень 2025 року в сумі 21 672 693 грн., завищення від`ємного значення з ПДВ, що нараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, на суму 145 698 071 грн. та не складено та не зареєстровано зведені податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальний обсяг операцій 249 618 094,07 грн., сума ПДВ 48 965 346 грн.
До суду представником особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 надано письмове пояснення та докази, а саме: заперечення ТОВ «Фастів Агро» від 03.03.2026 № 03-03/26 на акт від 10.02.2026 №2564/06-30-07-05/43013772, просив закрити адміністративне провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
В судове засідання 22.04.2026 року представник ОСОБА_2 не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином. 
Особа яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , до суду не з`явилась.
Клопотань, які перешкоджають розгляду справи по суті, не заявлено, тому суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами та письмовими доказами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків, виходячи з доводів та мотивів наведених нижче.
Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст.14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.
Тобто, при зазначенні в протоколі про адміністративне правопорушення суті адміністративного правопорушення необхідно не лише вказувати факт порушення порядку ведення податкового обліку і його наслідки, але й зазначати, чи є відповідне порушення наслідком невиконання особою своїх службових обов`язків, встановивши, коли і ким такі службові обов`язки для неї були визначені.
Як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення ґрунтується на акті про результати документальної планової виїзної перевірки.
Частиною 1 ст. 163-1 КУпАП передбачена відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.
Відповідно до протоколу, ОСОБА_1 – директор ТОВ «Фастів –Агро» порушила вимоги законодавства про порядок ведення податкового обліку, що полягає у веденні податкового обліку з порушеннями п. 189.1 ст. 189, п.198.5 ст.198, п. 200.1, п.200.2, абзаців «б», «в», п.200.4 ст.200, п. 201.1, п.201.10 ст. 201, п.97.1, п.97.2, п.97.4, п.97.5, п.97 підрозділу 2 розділу ХХ ПКУ від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), що призвело до заниження податку на додану вартість в сумі 2 913 044 грн., за грудень 2025 року, завищення суми бюджетного відшкодування, яке заявлено у рядку 20.2.1 Декларації за грудень 2025 року в сумі 21 672 693 грн., завищення від`ємного значення з ПДВ, що нараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, на суму 145 698 071 грн. та не складено та не зареєстровано зведені податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальний обсяг операцій 249 618 094,07 грн., сума ПДВ 48 965 346 грн.
Порядок складення Протоколу органами Державної податкової служби регулюється Інструкцією з оформлення податковими органами матеріалів про адміністративні правопорушення № 566 від 02.07.2016 (затверджена Наказом Міністерства фінансів України 02.07.2016р. та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27.08.2016 за 1046/29176) (далі - Інструкція №566).
Відповідно до п. 6 Розділу II Інструкції №566, при викладенні обставин правопорушення у протоколі вказуються місце та час його вчинення, суть адміністративного правопорушення, які саме протиправні дії чи бездіяльність вчинила особа, стосовно якої складається Протокол, та які положення законодавства порушено.
Також, згідно ст. 256 КУпАП, у протоколі повинно бути зазначено місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Однак, у вищевказаному протоколі не зазначено «суть адміністративного правопорушення», тобто які саме конкретно протиправні дії чи бездіяльність вчинила особа, стосовно якої складається протокол, а відтак складений протокол не відповідає вимогам законодавства, зокрема наведеним вище вимогам ст.256 КУпАП та п.6 Розділу II Інструкції №566.
Крім того, протокол не містить належних відомостей з приводу того, які саме дії чи бездіяльність ОСОБА_1 , становлять об`єктивну сторону інкримінованого їй правопорушення.
Як зазначалась вище, диспозиція ч. 1 ст. 163-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України, що тягне за собою накладення штрафу у розмірі від п`яти до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Об`єктивна сторона згаданого правопорушення полягає у відсутності податкового обліку; порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, зокрема, неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.
Положення чинного законодавства, зокрема Податкового кодексу України містять норми, згідно яких платники податків і зборів (обов`язкових платежів) зобов`язані: 1) вести бухгалтерський облік, складати звітність про фінансово-господарську діяльність і забезпечувати її зберігання у терміни, встановлені законами; 2) подавати до державних податкових органів та інших державних органів відповідно до законів декларації, бухгалтерську звітність та інші документи і відомості, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів (обов`язкових платежів); 3) сплачувати належні суми податків і зборів (обов`язкових платежів) у встановлені законами терміни; 4) допускати посадових осіб державних податкових органів до обстеження приміщень, що використовуються для одержання доходів чи пов`язані з утриманням об`єктів оподаткування, а також для перевірок з питань обчислення і сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).
Отже, з диспозиції ч. 1 ст. 163-1 КУпАП вбачається, що вона носить банкетний характер і передбачає відповідальність за порушення конкретних норм податкового законодавства України.
Таким чином, у даній категорії справ формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, його мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів повинні бути чіткими та зрозумілими.
Діючим законодавством передбачено, що судовий розгляд проводиться лише в межах обвинувачення, яке міститься у протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.
Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує для неї можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.
Разом з тим, неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.
У своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
Так, з урахуванням положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» рішення від 30.05.2013 року та «Карелін проти Росії» рішення від 20.09.2016 року, у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципи рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, в фактично судом).
Уповноваженою на те посадовою особою, яка склала поданий на розгляд суду протокол, формально викладена суть адміністративного правопорушення, а саме не конкретизована його фабула, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, та належним чином не викладені фактичні обставини, які мають значення для правильного та об`єктивного вирішення справи.
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення неможливо зробити висновок про об`єктивну сторону правопорушення, тобто яке саме порушення порядку ведення податкового обліку було допущено ОСОБА_1 , в результаті чого призвело до заниження податку на додану вартість в сумі 2 913 044 грн., за грудень 2025 року, завищення суми бюджетного відшкодування, яке заявлено у рядку 20.2.1 Декларації за грудень 2025 року в сумі 21 672 693 грн., завищення від`ємного значення з ПДВ, що нараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, на суму 145 698 071 грн. та не складено та не зареєстровано зведені податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальний обсяг операцій 249 618 094,07 грн., сума ПДВ 48 965 346 грн. чим порушила п. 189.1 ст. 189, п.198.5 ст.198, п. 200.1, п.200.2, абзаців «б», «в», п.200.4 ст.200, п. 201.1, п.201.10 ст. 201, п.97.1, п.97.2, п.97.4, п.97.5, п.97 підрозділу 2 розділу ХХ ПКУ від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями).
Окрім цього, у цій справі про адміністративне правопорушення відсутні у достатньому обсязі належні та допустимі докази вчинення інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
Як вбачається із матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення ґрунтується на акті про результати документальної позапланової виїзної перевірки.
Відповідно до змісту п.86.1. ст.86 Податкового кодексу України (надалі ПК України) результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі, зокрема, акта, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. 
Акт перевірки - це документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає результати. Тобто, акт перевірки є лише службовим документом, що фіксує проведення перевірки та висновки інспектора щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства. При цьому акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому не породжує, не змінює не звужує права особи, не встановлює для неї додаткових обов`язків та не покладає відповідальність.
Висновки, викладені у акті перевірки, є відображенням дій інспекторів та не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для платника жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов`язків.
Суд відзначає, що долучений до матеріалів справи копія Акту перевірки «Фастів Агро» від 10.02.2026 року №2564/06-30-07-05/43013772, сам по собі не може вважатися достатнім та належним доказом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.1 ст. 163-1 КУпАП, у зв`язку із тим, що Податковим кодексом України, а також Кодексом адміністративного судочинства України передбачено адміністративний (досудовий) та судовий порядок оскарження неправомірних дій уповноважених осіб органів доходів та зборів, якщо об`єкт перевірки не погоджується з викладеною у відповідному акті інформацією.
Згідно з положеннями п.п.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.
Відповідно до п.56.1, 56.2 ст.56 ПК України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення. За п.56.15 ст.56 ПК України, скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.
Відповідно до п.56.22 ст.56 ПК України, якщо платник податків оскаржує рішення контролюючого органу в адміністративному порядку та/або до суду, повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення щодо ухилення від сплати податків не може ґрунтуватися виключно на цьому рішенні до закінчення процедури адміністративного оскарження або до остаточного вирішення справи судом.
Наведене свідчить про те, що чинним податковим законодавством України встановлено процедуру оскарження відповідного акту контролюючого органу.
Крім того, встановлено, що особою, яка притягається до адміністративної відповідальності до Головного управління ДПС у Житомирській області подано заперечення на акт від 10.02.2026 року №2564/06-30-07-05/43013772, яким оскаржуються відомості у декларуванні за грудень 2025 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 20.01.2026 року №9433855303 з урахуванням уточнюючого розрахунку від 26.01.2026 №9007898098.
Докази розгляду заперечення від 03.03.2026, поданої ТОВ «Фастів Агро», матеріали справи не містять.
З огляду на зазначене, до закінчення процедури оскарження акту від 10.02.2026 за № №2564/06-30-07-05/43013772,закон позбавляє суд можливості врахувати висновки контролюючого органу про порушення ТОВ "Фастів Агро", п. 189.1 ст. 189, п.198.5 ст.198, п. 200.1, п.200.2, абзаців «б», «в», п.200.4 ст.200, п. 201.1, п.201.10 ст. 201, п.97.1, п.97.2, п.97.4, п.97.5, п.97 підрозділу 2 розділу ХХ ПКУ від 02.12.2010 № 2755-VI, а саме: заниження податку на додану вартість в сумі 2 913 044 грн., за грудень 2025 року, завищення суми бюджетного відшкодування, яке заявлено у рядку 20.2.1 Декларації за грудень 2025 року в сумі 21 672 693 грн., завищення від`ємного значення з ПДВ, що нараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, на суму 145 698 071 грн. та не складено та не зареєстровано зведені податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальний обсяг операцій 249 618 094,07 грн., сума ПДВ 48 965 346 грн., викладені в Акті перевірки, який є лише службовими документами контролюючого органу, пов`язаними із збиранням податкової інформації та не створюють для ТОВ «Фастів Агро», як платника податків, правових наслідків.
Як вбачається з матеріалів справи, єдиним доказом у даній справі є Акт контролюючого органу про порушення ТОВ «Фастів Агро», п. 189.1 ст. 189, п.198.5 ст.198, абзаців «б», «в», п.200.4 ст.200, п. 201.1, п.201.10 ст. 201, п.97.1, п.97.2, п.97.4, п.97.5, п.97 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, відображений в Акті перевірки та дані, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, з посиланням на порушення викладене в Акті перевірки.
Відповідно до постанови Верховного Суду України по справі № 826/20761/14 від 3 листопада 2015 року, висновки, викладені в акті, не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Такі твердження акта можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій, у основу яких покладено згадувані висновки акта.
Таким чином, суд погоджується з доводами представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про те, що податкове повідомлення-рішення винесені на підставі акту від 10.02.2026 №2564/06-30-07-05/43013772, в розумінні положень ст.56 Податкового кодексу України є неузгодженим, оскільки таке оскаржується, а тому стверджувати про його законність та обґрунтованість немає підстав, отже він не може бути визнаний доказом вини ОСОБА_3 , в той же час інші докази, які б доводили вчинення цього правопорушення, в справі відсутні.
Крім цього, суд враховує, правову позицію, викладену у постанові КАС ВС від 08 вересня 2020 року по справі № П/811/2893/14, згідно якої, висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і самі собою не породжують правових наслідків для платника податків та, відповідно, такий акт не порушує прав останнього.
Податковий орган не позбавлений права викладати у акті перевірки власні суб`єктивні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень про визначення грошових зобов`язань, що приймаються на підставі такого акту, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень, а оцінка акту перевірки, в тому числі і оцінка дій посадових осіб податкового органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, а також щодо самих висновків перевірки, надається при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.
Отже, сам факт незгоди з боку представників податкової служби із сумами податків та зборів вказаними при ведені податкового обліку, за обставин наведених у складеному акті, не може свідчити про порушення порядку його ведення.
Із аналізу вказаних норм слідує, що якщо за результатами податкової перевірки складено акт, який містить висновки про встановлення факту завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V ПК України, контролюючим органом приймається повідомлення-рішення, у якому ним визначається сума грошового зобов`язання, яке платник податків має право оскаржити.
Акт перевірки не може слугувати належним та допустимим доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.163-1 КУпАП, оскільки в силу норм Податкового кодексу України акт перевірки не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню.
Будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт порушення ТОВ «Фастів Агро», п. 189.1 ст. 189, п.198.5 ст.198, п. 200.1, п.200.2, абзаців «б», «в», п.200.4 ст.200, п. 201.1, п.201.10 ст. 201, п.97.1, п.97.2, п.97.4, п.97.5, п.97 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, а саме: заниження податку на додану вартість в сумі 2 913 044 грн., за грудень 2025 року, завищення суми бюджетного відшкодування, яке заявлено у рядку 20.2.1 Декларації за грудень 2025 року в сумі 21 672 693 грн., завищення від`ємного значення з ПДВ, що нараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, на суму 145 698 071 грн. та не складено та не зареєстровано зведені податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальний обсяг операцій 249 618 094,07 грн., сума ПДВ 48 965 346 грн, контролюючим органом суду не надано.
Не можна залишити поза увагою і те, що наявне у матеріалах справи запрошення адресоване ТОВ «Фастів Агро» не містять жодних даних про його отримання. Більше того, у справі відсутні будь-які належні докази на підтвердження того, що таке запрошення взагалі скеровувалось, отже протокол складено не у присутності особи яка притягується до адміністративної відповідальності.
Не є доказом і протокол про адміністративне правопорушення, який за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. 
Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, за відсутності будь-яких інших доказів, не є беззаперечним доказом вини особи, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
За таких обставин, протокол про адміністративне правопорушення та акт перевірки не є беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 , в порушенні вимог ч.1 ст.163-1 КУпАП.
Згідно зі ст. 62 Конституції України, положення якої закріплює принцип невинуватості, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010,адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ, зокрема, у рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 року ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини ("Малофеєв проти Росії" та "Карелін проти Росії"), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.
Згідно приписів ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Малофєєв проти Росії та Карелін проти Росії» суд зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що діяння, яке ставиться у вину гр. ОСОБА_1 , а саме: порушення порядку ведення податкового обліку матеріалами справи не доведена, її вина не підтверджена.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, провадження в справі про притягнення гр. ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. ст. 9, 163-1, 221, 245, 247, 280, 283-284, 288-289, 291 КУпАП, суд -
п о с т а н о в и в :
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності директора ТОВ «Фастів Агро», ОСОБА_1 за ч.1 ст. 163-1 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на її апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського 
районного суду   Р.М.Поліщук