Справа № 367/11774/24
Провадження №2/367/901/2026

РІШЕННЯ
Іменем України
17 квітня 2026 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого – судді Кравчук Ю.В.,
за участю:
секретаря судових засідань – Опанасенко А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, – 
в с т а н о в и в:
12 листопада 2024 року позивач ОСОБА_3 звернулася до Ірпінського міського суду Київської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.
Обґрунтовуючи позов, позивач зазначає, що 23 липня 2022 року вона сплатила ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 3 000 (три тисячі) доларів США за авто Subaru Impreza, державний номерний знак НОМЕР_1 , про що складено розписку.
Вказує, що сторонами було визначено, що загальна сума автомобіля складає 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) доларів США. При повному розрахунку до 01 лютого 2023 року авто повинно бути переоформлене на неї (укладено основний договір).
Стверджує, що в розумінні ст. 635 Цивільного кодексу України, дана розписка є попереднім договором купівлі-продажу автомобіля, а сплачена сума у розмірі 3 000 (три тисячі) доларів США є авансом.
Позивач зазначає, що основний договір до 01 лютого 2023 року укладений не був. Станом на 01 листопада 2024 року, ОСОБА_2 зазначений автомобіль їй не передав, отримані грошові кошти не повернув, виконувати умови попереднього договору купівлі-продажу автомобіля відмовився.
Вказує, що 22 лютого 2024 року вона направила на адресу ОСОБА_2 вимогу про повернення коштів, однак зазначена вимога залишилась без відповідного реагування.
Стверджує, що оскільки у визначений попереднім договором строк основний договір не був укладений, зі спливом цього строку припинились зобов`язання ОСОБА_2 щодо укладення основного договору та виникло зобов`язання щодо повернення сплаченої за попереднім договором суми.
Зазначає, що ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, і одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.
Вказує, що на відміну від завдатку, аванс це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання.
Стверджує, що внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникнути на підставі договору купівлі-продажу. 
Зазначає, що оскільки основний договір купівлі-продажу між сторонами не було укладено, то сплачена нею сума в розмірі 3 000 (три тисячі) доларів США є авансом, і за законом підлягає поверненню особі яка її сплатила.
Вказує, що станом на 07 листопада 2024 року, за офіційним курсом НБУ, 3 000 (три тисячі) доларів США становить 124 350 (сто двадцять чотири тисячі триста п`ятдесят) гривень 00 копійок (1 долар США = 41 гривня 45 копійок).
Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти у розмірі 124 350 (сто двадцять чотири тисячі триста п`ятдесят) гривень 00 копійок та понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 243 (одна тисяча двісті сорок три) гривні 50 копійок.
Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Кравчук Ю.В. від 13 листопада 2024 року відкрито провадження у даній справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
28 лютого 2025 року до канцелярії Ірпінського міського суду Київської області від представника позивача ОСОБА_3 – ОСОБА_4 надійшла заява про зміну предмету позову, в якій представник зазначає, що ознайомившись із матеріалами справи вважає за необхідне змінити предмет позову шляхом доповнення позовних вимог новими, а саме стягнути з ОСОБА_2 3 % річних за користування чужими грошовими коштами, оскільки початкові вимоги ОСОБА_3 не забезпечують в повній мірі захист її порушених прав та інтересів.
Також звертає увагу суду на те, що у позовній заяві позивачем невірно зазначено своє прізвище, оскільки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 вийшла заміж, у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».
Враховуючи зазначене вище, представник позивача просить позовні вимоги у даній справі в подальшому розглядати в наступній редакції, а саме: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 124 917 (сто двадцять чотири тисячі дев`ятсот сімнадцять) гривень 00 копійок; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% відсотки річних в сумі 9 744 (дев`ять тисяч сімсот сорок чотири) гривні 00 копійок за період з 24 липня 2022 року по 27 лютого 2025 року включно; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 243 (одна тисяча двісті сорок три) гривні 50 копійок; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу.
07 травня 2025 року до канцелярії Ірпінського міського суду Київської області від представника відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_7 надійшли додаткові письмові пояснення, в яких зазначає, що в матеріалах даної справи міститься розписка ОСОБА_3 , про те, що 23 липня 2022 року вона купила у ОСОБА_2 автомобіль марки Subaru Impreza, державний номерний знак НОМЕР_1 , загальна сума вартості авто вказана 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) доларів США. Початкова сума вартості авто в розмірі 3 000 (три тисячі) доларів США внесена ОСОБА_3 23 липня 2022 року, решту суми згідно поданої розписки, ОСОБА_3 мала би повернути в строк до 01 лютого 2023 року.
Вказує, що 01 лютого 2023 року сторони по справі повинні були укласти основний договір купівлі продажу автомобіля, здійснити повні та остаточні розрахунки між собою та оформити право власності на автомобіль марки Subaru Impreza, державний номерний знак НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_3 , однак, із об`єктивних причин та не з волі ОСОБА_2 , умови попереднього договору виконані не були.
Стверджує, що 22 липня 2022 року автомобіль марки Subaru Impreza, державний номерний знак НОМЕР_1 , пройшов повне технічне обслуговування у виконавця ФОП ОСОБА_8 , було здійснено заміну важілю переднього нижнього лівого, важілю переднього нижнього правого, замінені сайленблоки передніх обох важелів, заміну переднього стабілізатора із використанням запасних частин на суму 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, згідно наряду – замовлення № МА-К2-1068 від 22 липня 2022 року та акту огляду авто від 22 липня 2022 року.
Зазначає, що 23 липня 2022 року автомобіль марки Subaru Impreza, державний номерний знак НОМЕР_1 , був переданий в руки ОСОБА_3 в технічно справному стані.
Вказує, що в термін до 01 лютого 2023 року грошові кошти в сумі 2 500 (дві тисячі) доларів США ОСОБА_3 ОСОБА_2 так і не передала, вимоги попереднього договору купівлі продажу автомобіля не виконала, проте автомобіль марки Subaru Impreza, державний номерний знак НОМЕР_1 , перебував в користуванні ОСОБА_3 до липня 2023 року.
Стверджує, що в подальшому, ОСОБА_2 стало відомо про те що автомобіль марки Subaru Impreza, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 потрапив в дорожньо-транспортну пригоду після чого отримав ряд пошкоджень.
Зазначає, що оскільки, грошові кошти ОСОБА_2 у повному обсязі від ОСОБА_3 не отримав, а автомобіль став учасником дорожньо-транспортної пригоди та був механічно пошкоджений, ОСОБА_2 прийняв рішення забрати автомобіль у ОСОБА_3 .
Вказує, що 03 липня 2023 року ОСОБА_2 здійснив у спеціаліста автотехніка огляд свого авто та отримав акт огляду автомобіля згідно якого під час огляду виявлено несправність акпп, витікання гідравлічної речовини з передніх амортизаторів, люфт передніх втулок стабілізатора, удар та деформація заднього бамперу, удар та деформація задньої ляди багажника, згідно наряду-замовлення № МА-К2-1057 від 03 липня 2023 року загальна сума ремонту становить 112 204 (сто дванадцять тисяч двісті чотири) гривень 50 копійок.
Стверджує, що ОСОБА_2 самостійно оплатив ремонтні роботи автомобіля на загальну суму 112 204 (сто дванадцять тисяч двісті чотири) гривень 50 копійок, що підтверджується доданими документами.
Зазначає, що таким чином грошові кошти, які передані ОСОБА_2 в рахунок попередньої оплати вартості автомобіля витрачені на ремонт автомобіля, який пошкоджено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини ОСОБА_3 .
Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просить в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити у повному обсязі.
14 липня 2025 року до канцелярії Ірпінського міського суду Київської області від представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_4 надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій зазначає, що грошові кошти за автомобіль ОСОБА_1 надавались ОСОБА_2 в доларах США і на даний час курс американського долара зріс та на 14 липня 2025 року, відповідно до курсу НБУ, становить 41,7842 гривень за 1 долар США тому сума основного боргу на день подачі даної заяви становить 125 356 (сто двадцять п`ять тисяч триста п`ятдесят шість) гривень 60 копійок. 
Вказує, що ОСОБА_2 знаючи про розгляд справи в Ірпінському міському суді Київської області в добровільному порядку не сплатив борг, у зв`язку з чим ОСОБА_1 прийнято рішення про збільшення 3 % річних за період з 24 липня 2022 року по 14 липня 2025 року включно.
Враховуючи наведене вище, представник просить прийняти заяву про збільшення позовних вимог, а позовні вимоги розглядати в наступній редакції: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 125 356 (сто двадцять п`ять тисяч триста п`ятдесят шість) гривень 60 копійок; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% відсотки річних в сумі 11 189 (одинадцять тисяч сто вісімдесят дев`ять) гривень 37 копійок за період з 24 липня 2022 року по 14 липня 2025 року включно; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 243 (одна тисяча двісті сорок три) гривні 50 копійок; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу.
Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Кравчук Ю.В. від 14 липня 2025 року прийнято до розгляду заяви представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_4 про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог у справі № 367/11774/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, у зв`язку з чим позовні вимоги розглядаються в наступній редакції, а саме: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 125 356 (сто двадцять п`ять тисяч триста п`ятдесят шість) гривень 60 копійок; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% відсотки річних в сумі 11 189 (одинадцять тисяч сто вісімдесят дев`ять) гривень 37 копійок за період з 24 липня 2022 року по 14 липня 2025 року включно; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 243 (одна тисяча двісті сорок три) гривні 50 копійок; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу.
15 вересня 2025 року до канцелярії Ірпінського міського суду Київської області від представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_4 надійшли заперечення на додаткові письмові пояснення, у яких зазначає, що не погоджується з обґрунтуваннями які зазначені у додаткових письмових поясненнях та вважає їх надуманими з огляду на наступне.
Вказує, що у додаткових письмових поясненнях представник відповідача зазначає, що ОСОБА_2 стало відомо про те що автомобіль марки Subaru Impreza, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 потрапив в дорожньо-транспортну пригоду після чого отримав ряд пошкоджень, однак автомобіль марки Subaru Impreza, державний номерний знак НОМЕР_1 , який був переданий 23 липня 2022 року ОСОБА_1 не потрапляв у дорожньо-транспортну пригоду під керуванням останньої, доказів які підтверджують дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_2 не надано. 
Крім того, зазначає, що ОСОБА_2 до суду не надано доказів перерахування коштів за нарядом-замовлення № MA-K2-1057 від 03 липня 2023 року на суму 112 204 (сто дванадцять тисяч двісті чотири) гривень 50 копійок, що спростовує твердження ОСОБА_2 про сплату грошових коштів.
Стверджує, що наряд-замовлення № MA-K2-1057 від 03 липня 2023 року на суму 112 204 (сто дванадцять тисяч двісті чотири) гривень 50 копійок не є належними та допустимими доказами оплати.
Вказує, що таким чином ОСОБА_2 не надано до суду належних та допустимих доказів які б свідчили про перерахування грошових коштів фізичній особі підприємцю ОСОБА_8 яка склала Акт огляду автомобіля 03 липня 2023 року та роздрукувала наряд-замовлення № MA-K2-1057 від 03 липня 2023 року на суму 112 204 (сто дванадцять тисяч двісті чотири) гривень 50 копійок.
Враховуючи зазначене вище, представник позивача просить позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.
Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, в матеріалах справи міститься заява представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_4 , в якій останній просить розглядати справу без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.
Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, в матеріалах справи міститься заява представника відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_7 про розгляд справи без участі відповідача та його представника, в задоволені позовних вимог просить відмовити з урахуванням поданих письмових пояснень та доданих до них документів.
Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи із свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Судом встановлено, що 23 липня 2022 року ОСОБА_2 було отримано від ОСОБА_5 грошову суму в розмірі 3 000 (три тисячі) доларів США за автомобіль марки Subaru Impreza, державний номерний знак НОМЕР_1 , про що складено розписку.
З наданої розписки вбачається, що ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_2 , отримав 3 000 (три тисячі) доларів США за авто Subaru Impreza, державний номерний знак НОМЕР_1 , від ОСОБА_5 , паспорт НОМЕР_3 . Загальна сума авто 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) доларів США. При повному розрахунку авто повинно бути переоформлене на ОСОБА_5 до 01 лютого 2023 року.
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , ОСОБА_5 28 березня 2023 року уклала шлюб із ОСОБА_9 , про що Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 28 березня 2023 року складено відповідний актовий запис № 139, після укладення шлюбу ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України у поєднанні зі статтею 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що є принципом договірного права.
Відповідно до ч. ч.1-3 ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, що не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства або врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства свої правовідносини, які не врегульовані цими актами, або у договорі відступити від актів цивільного законодавства і врегулювати їх на власний розсуд, за виключенням, якщо у цих актах прямо зазначена заборона відходу від їх положень або якщо їх обов`язковість для сторін випливає з їх змісту або з суті правовідносин, що виникли між сторонами.
Положеннями ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актам цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За змістом ст. 205 ЦК України, сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Згідно з положеннями ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Судом встановлено, що розписка від 23 липня 2022 року була власноручно складена ОСОБА_2 та містить підтвердження отримання ним від ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 3 000 (три тисячі) доларів США за автомобіль Subaru Impreza, державний номерний знак НОМЕР_1 . 
Зазначену розписку суд визнає належним та допустимим доказом у справі, оскільки відповідачем ОСОБА_2 не подано жодних належних і допустимих доказів на спростування її достовірності.
Частиною першою ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
За нормою ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Поняття завдатку міститься у ст. 570 ЦК України.
Відповідно до ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.
Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Відповідно до ч. 3 ст. 571 ЦК України, у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.
Аванс - це грошова сума або інша майнова цінність, яка передається однією стороною договору другій у рахунок майбутніх платежів. На відміну від завдатку, який при не виконанні договору стороною, що дала завдаток, нею втрачається, аванс у разі порушення умов договору повертається стороні, яка його видала. Як і завдаток, аванс служить доказом укладення договору, але, на відміну від завдатку, не є способом забезпечення виконання зобов`язання. Тому будь-яка попередня плата вважається авансом, якщо в договорі немає прямої вказівки на те, що ця плата є завдатком. При належному виконанні договірного зобов`язання аванс включається в загальний рахунок остаточної плати.
Аванс, як і завдаток, є доказом, який посвідчує факт наявності зобов`язання, а також зараховується в рахунок майбутніх платежів, але не може бути визнаним одним із способів забезпечення виконання зобов`язання. Сторона, яка видала аванс, має право вимагати його повернення у всіх випадках невиконання договору.
З досліджених доказів встановлено, що позивач  ОСОБА_1 мала намір придбати автомобіль, проте ні попередній, ні основний договір з відповідачем ОСОБА_2 не уклали, а тому отримані за розпискою кошти в сумі 3 000 (три тисячі) доларів США є авансом.
Частиною 1 статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеними Верховним Судом України у постановах: від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13 та від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 та Верховним Судом у постанові від 30 січня 2019 року № 461/5297/16-ц (провадження № 61-22017св18).
Після спливу строку зазначеного в розписці (01 лютого 2023 року), відповідач кошти не повернув, автомобіль позивачу не продав. Станом на дату звернення до суду з позовом, угода між сторонами не відбулась, а сума (аванс) отримана відповідачем ОСОБА_2 від позивача  ОСОБА_1 не була повернута останній.
Посилання відповідача про використання отриманих від позивача грошових коштів як попередньої оплати вартості автомобіля на проведення ремонту транспортного засобу, нібито пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини позивача, суд оцінює критично та відхиляє, оскільки відповідачем не надано належних і допустимих доказів ані факту настання такої дорожньо-транспортної пригоди, ані здійснення витрат на ремонт автомобіля.
Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
В той же час, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України).
Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Оскільки відповідач ОСОБА_2 в строк встановлений домовленістю між сторонами, а саме до 01 лютого 2023 року, не виконав взятих на себе зобов`язань щодо передачі транспортного засобу та в свою чергу, сплаченого позивачем  ОСОБА_1 авансу не повернув, а відтак вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. 
У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України; що визначено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16)».
Курсова різниця - це різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національній валюті України при різних валютних курсах.
Суд зауважує, що грошові кошти були передані позивачем у сумі 3 000 (три тисячі) доларів США, тоді як позовні вимоги заявлено про стягнення коштів у національній валюті України - гривні, у розмірі, що станом на день подання заяви про збільшення позовних вимог (14 липня 2025 року) є еквівалентним 125 356 (сто двадцяти п`яти тисячам триста п`ятдесяти шести) гривням 60 копійкам, виходячи з офіційного курсу: 1 долар США = 41,7842 гривні.
З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що позивач у рахунок попередньої оплати вартості автомобіля передав відповідачу кошти у розмірі 3 000 (три тисячі) доларів США, як авансовий платіж в рахунок сплати вартості автомобіля, однак договір купівлі-продажу автомобіля не був укладений, отримані грошові кошти не повернуті, а тому у зв`язку з порушенням відповідачем виконання взятих на себе зобов`язань за розпискою з нього на користь позивача підлягає стягненню внесений позивачем аванс у розмірі 3 000 (три тисячі) доларів США, що еквівалентно станом на день подання заяви про збільшення позовних вимог (14 липня 2025 року) 125 356 (сто двадцяти п`яти тисячам триста п`ятдесяти шести) гривням 60 копійкам.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних, суд дійшов наступного висновку.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 20 листопада 2018 року у справі № 904/312/18, аналіз приписів частини другої статті 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що відповідальність боржника за порушення виконання грошового зобов`язання у вигляді нарахування кредитором на суму грошового боргу індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми настає у разі невиконання або несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання перед кредитором.
Верховний Суд у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 922/175/18 вказав, що формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України і статті 230 Господарського кодексу України.
Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
З наданого представником позивача розрахунку 3 % річних вбачається, що з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню 3 % річних за період з 24 липня 2022 року по 14 липня 2025 року у розмірі 11 189 (одинадцять тисяч сто вісімдесят дев`ять) гривень 37 копійок.
Однак, суд не погоджується з наданим представником позивача розрахунком, оскільки обов`язок повернення грошових коштів у відповідача ОСОБА_2 виник з 02 лютого 2023 року, тобто з наступного дня після настання строку виконання зобов`язання, а відтак саме з цієї дати слід обчислювати період прострочення та нарахування 3 % річних.
Таким чином, з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 02 лютого 2023 року по 14 липня 2025 року у розмірі 9 200 (дев`ять тисяч двісті) гривень 83 копійки.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимоги або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. 
Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 цієї статті визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. 
Згідно частини 1, 2 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язко доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача  ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі, пропорційному розміру задоволених позовних вимог (98,543 %), а саме: 1 225 (одна тисяча двісті двадцять п`ять) гривень 38 копійок.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 353-355 ЦПК України, суд, – 
в и р і ш и в:
Позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 125 356 (сто двадцять п`ять тисяч триста п`ятдесят шість) гривень 60 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 % відсотки річних за період з 02 лютого 2023 року по 14 липня 2025 року у розмірі 9 200 (дев`ять тисяч двісті) гривень 83 копійки.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 225 (одна тисяча двісті двадцять п`ять) гривень 38 копійок.
У задоволенні позову в іншій частині – відмовити.
Учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя     Ю.В. Кравчук