СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 квітня 2026 року м. Суми Справа № 480/150/25

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Сидорука А.І. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідачів: 1. Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області; 2. Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області; про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Суть спору. Клопотання сторін. Процесуальні дії суду. 
Позивач отримує пенсію за віком за нормами Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'' від 09.07.2003 № 1058-IV. Позивач подав заяву про призначення пенсії за віком за нормами Закону України ''Про державну службу''. Перший відповідач за результатами розгляду заяви позивача відмовив позивачу у такому призначенні. Тому позивач звернувся до суду з позовною заявою.
У позовній заяві позивач просить суд: визнати протиправними та скасувати рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 24.12.2024 № 183450024216 про відмову позивачу в переведенні на пенсію відповідно до Закону України ''Про державну службу'' від 10.12.2015; зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області перевести позивача з пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України ''Про державну службу'' від 10.12.2015 та здійснити відповідні перерахування й виплату пенсії.
Судом було відкрито провадження у справі 08.01.2025.
Перший відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що спірне рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії прийнято правомірно, оскільки у позивача станом на 01.05.2016 відсутній необхідний стаж державної служби. Періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій державних службовців.
Другий відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що він не є суб`єктом прийняття рішення, що не може створювати негативні наслідки у вигляді покладених рішенням суду зобов`язань для останнього.
Позивач подав клопотання, в якому просить суд стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правничу допомогу. Перший відповідач подав заперечення на таке клопотання.
Встановлені судом фактичні обставини.
Згідно з записами трудової книжки позивача та вкладишу до неї, позивач 01.02.1995 прийняв присягу державного службовця. У період 01.02.1995 до 29.11.1996, з 02.12.1996 до 19.12.2024 позивач працював в оргнах Державної податкової служби, де їй присвоювались спеціальні звання. Станом на 01.05.2016 позивач займав посаду державної служби.
Станом на 19.12.2024 позивач отримувала пенсію за віком за нормами Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'', що не заперечується сторонами.
19.12.2024 позивач звернулась із заявою про призначення пенсії за віком за нормами Закону України ''Про державну службу'', до якої було дадано, в тому числі, довідки Головного управління ДПС у Сумській області від 18.12.2024 № 220/к/18-28-10-02-06 та від 18.12.2024 № 219/к/18-28-10-02-06.
За результатами розгляду заяви позивача перший відповідач прийняв рішення від 24.12.2024 о/р 183450024216 про відмову у перерахунку пенсії, у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного стажу державної служби станом на 01.05.2016. 
У рішенні зазначено, що станом на 01.05.2016 позивач працювала на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів Головного управління ДФС у Сумській області. Стаж державної служби позивача складає 8 місяців 7 днів, а саме зараховано період з 24.07.2013 до 01.01.2014. Періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.
Висновки суду та їх мотиви.
1. Щодо умов для призначення пенсії державного службовця.
Відповідно до п.п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України ''Про державну службу'' від 10.12.2015 № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України ''Про державну службу'' від 16.12.1993 № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до ч.1 ст.37 Закону № 3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, а також жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 ч.1 ст.28 Закону № 1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Отже, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії, відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, після 01.05.2016, є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону № 3723-XII та Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII, а саме: щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби станом на 01.05.2016.
Така правова позиція міститься також в Постанові Верховного Суду від 22.02.2024 у справі № 500/1404/23 (адміністративне провадження № К/990/43320/23).
2. Щодо зарахування періодів роботи позивача до стажу державної служби.
Приписами пунктів 342.4-342.6 ст.342 Податкового кодексу України передбачено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями. Посадові особи, які вперше зараховуються на службу до контролюючих органів і раніше не перебували на державній службі, складають присягу державного службовця відповідно до Закону України ''Про державну службу''. Правовий статус посадових осіб контролюючих органів, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом та МК України, а в частині, що не регулюється ними, - Законами України ''Про державну службу'', ''Про запобігання корупції`та іншими законами.
Пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Закону України ''Про державну службу''. При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України ''Про Державну службу'' незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом. Посадовим особам контролюючих органів у період роботи в цих органах пенсії, призначені відповідно до законодавства, не виплачуються (п.344.1 ст.344 ПК України).
Згідно з пунктами 2 та 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283, до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів державної податкової служби, Держфінінспекції, її територіальних органах. Документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи. 
Отже, робота у Державній податковій службі зараховується до стажу державної служби.
3. Щодо правомірності спірного рішення.
Судом встановлено, що відмовляючи позивачу у призначенні позивачу пенсії державного службовця першим відповідачем було зазначено про зарахування позивачу до стажу державної служби періоду з 24.07.2013 до 01.01.2014, який становить 8 місяців 7 днів. Про зарахування періодів роботи позивача з 01.02.1995 до 29.11.1996, з 02.12.1996 до 23.07.2013, з 02.01.2014 до 01.05.2016 до стажу державної служби у рішенні не стверджується. Вік позивача та його страховий стаж, необхідний для переведення на пенсію за нормами Закону України ''Про Державну службу'', першим відповідачем не заперечується.
Як вже зазначалось, у такі періоди позивач працював у державній податковій службі. Тому такі періоди повинні бути зараховані до стажу державної служби позивача. 
Оскільки у спірному рішенні позивачу відмовлено у переведенні на пенсію державного службовця, а саме у зв`язку з відсутністю необхідного стажу державної служби, в тому числі позивачу не зараховано до стажу державної служби всі періоди роботи, то суд дійшов висновку, що спірне рішення є неправомірним.
Таким чином, спірне рішення не відповідає критеріям правоміності, визначеним нормою ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, в тому числі, обґрунтованості, а тому підлягає скасуванню.
Відповідно до п.4 частин 2,4 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії. Отже, врахування правової оцінки спірного питання є обов`язком суб`єкта при вирішенні питання, з якого звернувся позивач.
Тому окрім визнання протиправним та скасування спірного рішення, суд зобов`язує першого відповідача зарахувати позивачу до стажу державної служби період роботи позивача з 01.02.1995 до 29.11.1996, з 02.12.1996 до 23.07.2013, з 02.01.2014 до 01.05.2016. Інші періоди державної служби позивача після 01.05.2016 не є спріними, оскільки визначальною обставиною є наявність у позивача стажу державної служби станом на 01.05.2016, а не після цієї дати. 
Крім того, суд зобов`язує першого відповідача повторно розглянути заяву позивача про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України ''Про Державну службу'' та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду (щодо наявності у позивача стажу державної служби за періоди роботи з 01.02.1995 до 29.11.1996, з 02.12.1996 до 01.05.2016).
Вимоги зобов`язати перевести позивача з пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV на пенсію за віком відповідно до Закону України ''Про державну службу'' від 10.12.2015 та здійснити відповідні перерахування й виплату пенсії, задоволенню не підлягають, оскільки на момент розгляду справи є передчасними. 
Суд звертає увагу, що другий відповідач не порушив прав позивача, а тому вимоги, які заявлені до нього судом не задовольняються. Натомість перший відповідач ще не зарахував до стажу державної служби у повному обсязі період роботи позивача, а суд не підміняє першого відповідача як суб`єкта владних повноважень. 
Отже, позовні вимогим задовольняються судом частково, з виходом за їх межі.
Судові витрати.
1. Судовий збір.
Оскільки позовні вимоги задоволені частково, проте даний спір виник внаслідок неправомірного рішення та бездіяльності першого відповідача, то суд на підставі ч.8 ст.139 КАС України стягує з такого відповідача судовий збір у повному обсязі у сумі 1211,20 грн.
2. Правнича допомога.
Відповідно до ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з ч.5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 6 ст.134 КАС України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з п.1 ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, в тому числі: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо.
Суд звертає увагу, що визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 10.07.2024 у справі № 340/1498/22, від 29.08.2024 у справі № 560/10132/21 та від 10.07.2024 у справі № 340/1498/22.
Крім того, у разі, наявність/відсутність з боку іншої сторони заперечень проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення виключно для вирішення питання про співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на правову допомогу як це передбачено частиною сьомою ст.134 КАС України, однак, не впливає на обов`язок суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу застосовувати вимоги частин першої-четвертої ст.134 КАС України і перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим, окрім співмірності, критеріям.
Аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду від 23.07.2023 у справі № 340/4492/22.
Також при визначенні суми відшкодування, то суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У позовні заяві та у клопотанні про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу позивач просить суд стягнути з відповідача такі витрати у сумі 7000 грн. Перший відповідач подав заперечення на заяу позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження витрат позивачем надано копії наступних документів: договір про надання правової допомоги від 30.12.2024 № 30/12, укладений між адвокатом Петрищевим О.О. та позивачем; рахунок на оплату від 30.12.2024 № 30/12; платіжна інструкція від АТ ''Райфайзен Банк'' про сплату позивачем ОСОБА_2 7000 грн за надання юридичних послуг згідно договору від 30.12.2024 № 30/12; акт від 07.02.2025 прийому-передачі адвокатських послуг за договором від 30.12.2024 № 30/12 на суму 7000 грн; ордер на надання правничої допомоги від 08.01.2025 серії ВМ № 1060242; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, яке видано Петрищеву О.О.
Суд враховує, що дана справа є справою незначної складності і була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). В даних правовідносинах наявна стала практика Верховного Суду. Представником позивача було складено та подано до суду обов`язковий процесуальний документ - позовну заяву. Складання та подання представником позивача відповіді на відзив було його правом, а не обов`язком. Вивчення та правовий аналіз документів, входить в процес складення позовної заяви, оскільки в "юридичному сенсі" складання позовної заяви це не друкування тексту, а саме аналіз фактів та інтелектуальна робота. Направлення від імені клієнта до Сумського окружного адміністративного суду позовної заяви, а також заяви про розгляд справи за участю сторін, відповіді на відзив та заяви про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу не є правничою допомогою. Справа не впливає на репутацію позивача та не викликає публічного інтересу.
Отже, суд дійшов висновку, що розумно обґрунтованими і справедливими є витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн, які і підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань першого відповідача. В іншій частині стягнення витрат на правничу допомогу, то суд відмовляє, у зв`язку з необґрунтованістю.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24.12.2024 о/р НОМЕР_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (площа Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, код ЄДРПОУ 13486010) зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) періоди з 01.02.1995 до 29.11.1996, з 02.12.1996 до 23.07.2013, з 02.01.2014 до 01.05.2016 та повторно розглянути її заяву від 19.12.2024, а також прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (площа Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, код ЄДРПОУ 13486010) за рахунок бюджетних асигнувань 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 (двадцять) коп. витрат судового збору та 3000 (три тисячі) витрат на правничу допомогу.

6. У стягненні на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у сумі 4000 грн - відмовити.

7. Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення. 

8. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

9. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   А.І. Сидорук