05.03.26
33/812/99/26
Єдиний унікальний номер судової справи: 490/9552/25
Номер провадження: 33/812/99/26 Головуючий у місцевому суді: Демінська О.І.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Головуючий у апеляційному суді: Крамаренко Т.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - Крамаренко Т.В.,
із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,
за участю: захисника ОСОБА_1 - адвоката Балабан О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Балабан Оксани Іванівни на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, 

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №504805 від 06 листопада 2025 року, ОСОБА_1 06 листопада 2025 року о 05 год 20 хв керував транспортним засобом ВАЗ 21110 номерний знак НОМЕР_1 в м. Миколаїв по вул. Велика Морська, 7 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп?яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки за допомогою алкотестеру Драгер. Результат тесту - 1,76 проміле. Від проходження огляду в медичному закладі відмовився. Водій порушив вимоги п.2.9 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
18 лютого 2026 року, захисник ОСОБА_1 - адвокат Балабан О.І. подала до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції апеляційну скаргу на зазначену вище постанову суду, в якій просила її скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, захисник зазначає, що судом першої інстанції було допущено неповноту судового розгляду, поверхово та формально оцінено докази у справі, а обставини справи, що встановлені судом першої інстанції не відповідають реальним обставинам справи. Крім цього, судом невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, в тому числі, вимоги ст. 266 КУпАП, що потягло постановлення помилкового та передчасного рішення про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення.
Адвокат зазначає, що судом першої інстанції не враховано, зокрема того, що на відеозаписі не зафіксовано встановлення у ОСОБА_1 будь-яких ознак сп?яніння, а тому такі обставини не давали правових підстав поліцейським вимагати від останнього проходження огляду на стан сп?яніння. Відеозапис не містить фіксації порушення ОСОБА_1 безпеки дорожнього руху та його зупинки, як і не містить зафіксованих обставин керування ОСОБА_1 вказаним в протоколі автомобілем. З відеозапису не вбачається, що ОСОБА_2 давали право висловити свою позицію. 
Захисник також звертає увагу на те, що відеозапис не фіксує підтвердження згоди ОСОБА_1 із результатами огляду, а навпаки, поведінка ОСОБА_3 та його твердження що запах можливий від виживання напоїв минулого дня свідчить про те, що він не згодний із висновком приладу Драгер, проте поліцейськими не запропоновано йому можливість проходження такого огляду на стан сп?яніння в закладі охорони здоров?я та не з?ясували чи є в нього бажання проїхати до закладу охорони здоров?я, чим порушено встановлений порядок проведення огляду на стан сп?яніння. Разом із цим в протоколі зазначено, що нібито він відмовився від проведення огляду в закладі охорони здоров?я, що не відповідає дійсності.
Крім цього, захисник вказує на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено який саме підпункт (а, б, в,) п.2.9. ПДР порушено, що позбавляє суд можливості самостійно змінити фабулу адміністративного правопорушення.
До того ж, адвокат звертає увагу на те, що протокол складався за ч. 2 ст. 130 КУпАП, що зафіксовано на відеозаписі (06:22:25-06:22:29), коли такий протокол оголошувався ОСОБА_1 . Протокол за ч.2 ст. 130 КУпАП було вручено ОСОБА_1 , на підтвердження захисником додано копію екземпляру протоколу до апеляційної скарги, однак ним вказаний протокол не підписувався, як і не підписувався Акт огляду на стан сп?яніння.
Однак, на переконання захисника працівниками поліції вчинено фальсифікацію матеріалів та направлено до суду інший протокол, не той який було складено в день подій та ручкою в протоколі записано: «не повторно протягом року». Натомість протокол, що направлений до суду не підписувався ОСОБА_1 , адже ним не підписано первісний протокол, який додавався до заперечення на протокол. Адвокат вважає, що поліцейськими було підроблено підпис ОСОБА_1 на документах.
Захисник зазначає, що суду першої інстанції був наданий примірник первісного протоколу без підпису ОСОБА_1 , однак суд з невідомих підстав зробив висновок про те, що підпис на документах належить саме ОСОБА_1 .
Адвокат наголошує, що в протокол внесені виправлення тексту, а саме ручкою зазначено «не повторне протягом року вчинення будь-якого з правопорушень передбачених ч.1 ст. 130 КУпАП», яке не містить засвідчуваних написів, зроблених у встановленому законом порядку та даних про особу, яка внесла виправлення. 
Крім того, протокол не містить даних про ознайомлення особи, відносно якої він складений, із внесеними до нього виправленнями. Згідно з п. 7 ч. ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.
Сторона захисту вважає, що не отримавши згоду ОСОБА_1 із результатами проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу і не запропонувавши при цьому ОСОБА_4 пройти огляд в медичному закладі працівники поліції не виконали вимоги ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженої Наказом МВС та МОЗ від 09.11.2015 № 1452/735, а саме п. 7 Розділу І Інструкції - не провели такий огляд в найближчому закладі охорони здоров?я, якому надано право на його проведення, чим відповідно порушили порядок проходження огляду на стан сп?яніння.
Фактично перед проведенням огляду на стан сп?яніння на місці зупинки поліцейськими не встановлювалися ознаки сп?яніння передбачені п. 3 розділу І Інструкції, що давало б законні підстави для проведення поліцейськими такого огляду. Зазначені обставини не спростовані ані відеозаписом, ані самим судом першої інстанції.
З урахуванням викладеного, адвокат констатує, що факт керування ОСОБА_5 транспортним засобом за викладених у протоколі обставин не доведено, а тому зазначений в протоколі від 06 листопада 2025 року факт керування ОСОБА_1 автомобілем ВАЗ 2111 номерний знак НОМЕР_1 о 05:20:00 годині не відповідає дійсності.
Крім того, адвокат вважає, роздруківка приладу Драгер як доказ в сукупності з іншими доказами не доводить наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме того, що останній керував транспортним засобом в стані алкогольного сп?яніння. 
Вислухавши аргументи і доводи захисника ОСОБА_1 – адвоката Балабан О.І. щодо вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).
Постанова суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.
Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, а саме даними, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, акті огляду на стан алкогольного сп`яніння, тесті № 126 та доданим до протоколу відеозаписом.
Перевіривши під час апеляційного розгляду наявні у справі докази, апеляційний суд дійшов висновку, що такий висновок суду не ґрунтується на вимогах закону та обставинах справи про адміністративне правопорушення з огляду на наступне.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КУпАП.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством ( ст.1 КУпАП).
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. 
Згідно з приписами ч.2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
У рішенні Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року відображено послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.
Положеннями ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Склад правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до адміністративної відповідальності.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, п.2.9 ПДР України передбачено, що водієві забороняється:
а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
б) керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу;
в) керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий;
г) передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані;
ґ) передавати керування транспортним засобом особам, які не мають при собі посвідчення на право керування ним, якщо це не стосується навчання водінню відповідно до вимог розділу 24 цих Правил;
д) під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання);
е) користуватися розпізнавальним знаком «Водій з інвалідністю» за відсутності у водія чи пасажира документів, що підтверджують інвалідність (крім водіїв з явними ознаками інвалідності або водіїв, які перевозять пасажирів з явними ознаками інвалідності).
Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.
При цьому, суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ «Коробов проти України2 №39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.
У п. 4.1 рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 КСУ дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
В розумінні ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.
А відтак, у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.
Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у разі визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.
У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.
Однією з головних умов огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є не лише наявність достатності підстав вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння чи в нього маються ознаки такого стану, а й та обставина, що він саме у такому стані керував транспортним засобом.
Порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським визначено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (надалі Інструкція). 
Зі змісту Інструкції вбачається, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність) (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Судом встановлено, що працівниками поліції під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп?яніння 06 листопада 2025 року, було дотримано вказаного порядку.
Разом з цим, судом встановлено, що працівниками поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не було дотримано вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06 листопада 2015 року № 1376.
Так, відповідно до вимог вказаної інструкції складання протоколів про адміністративні правопорушення, протоколів про адміністративні затримання, протоколів про вилучення речей і документів, протоколів про огляд речей та особистий огляд, а також отримання пояснення від осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків здійснюють уповноважені на те посадові особи органів поліції.
У разі вчинення адміністративного правопорушення особами, які досягли віку, з якого настає адміністративна відповідальність, уповноважені на те посадові особи органів поліції складають протокол про адміністративне правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення складається на спеціальному бланку, що виготовлений друкарським способом згідно з технічним описом бланка протоколу про адміністративне правопорушення, на якому проставлено відповідні серію та номер.
Усі реквізити протоколу про адміністративне правопорушення заповнюються чорнилом чорного або синього кольору, розбірливим почерком, державною мовою.
Не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.
Протокол про адміністративне правопорушення складається у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
При складанні протоколу про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП, повідомляється, що справу про адміністративне правопорушення буде розглянуто у строки, визначені статтею 277 КУпАП, про що робиться відмітка та ставиться підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Протокол про адміністративне правопорушення підписується уповноваженою посадовою особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. За наявності свідків і потерпілих протокол про адміністративне правопорушення може бути підписано також цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підписати протокол про адміністративне правопорушення у ньому робиться запис про це.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення та пояснення по суті адміністративного правопорушення, які додаються до протоколу про адміністративне правопорушення, а також викласти мотиви своєї відмови підписати його.
У разі якщо особа, стосовно якої складається протокол про адміністративне правопорушення, не володіє українською мовою, протокол про адміністративне правопорушення складається за участю перекладача.
Особі, стосовно якої складається протокол про адміністративне правопорушення, пропонується надати по суті вчиненого адміністративного правопорушення письмове пояснення, яке підписується зазначеною особою. Пояснення може додаватися до протоколу про адміністративне правопорушення окремо, про що робиться запис у ньому.
До протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).
Протокол про адміністративне правопорушення та матеріали про вчинене адміністративне правопорушення відповідно до статті 257 КУпАП надсилаються (надаються) органу (посадовій особі), уповноваженому (ій) розглядати справи про адміністративні правопорушення.
З матеріалів справи вбачається, що 06 листопада 2025 року о 06 год 11 хв лейтенантом поліції Кравченко Д.Г. був складений протокол серії ЕПР1 № 504805. 
У протоколі зазначено: « 06 листопада 2025 року о 05 год 20 хв в м. Миколаїв, по вул. Велика Морська 7 водій ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 керував транспортним засобом ВАЗ 21110, номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп?яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку водій пройшов на місці зупинки за допомогою алкотестеру Драгер. Результат тесту № 126 - 1,76 проміле. Від проходження огляду в медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п.2.9 ПДР. Не повторне протягом року вчинення будь - якого з порушень, передбачене ч.1 цієї статті». 
При цьому у графі 8 зазначено, що дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Разом з цим, переглянувши відеозапис, що міститься на диску та доданий працівниками поліції до вказаного протоколу, встановлено, що дії водія ОСОБА_1 були кваліфіковані за ч.2 ст. 130 КУпАП.
Зокрема, відеозапис фіксує, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції та під час спілкування у останнього були виявлені ознаки алкогольного сп?яніння, такі як: запах алкоголю з порожнини рота та поведінка, що не відповідає обстановці. У зв`язку з чим, водію було запропоновано пройти огляд на місці зупинки за допомогою приладу Драгер або у медичному закладі. Водій згодився пройти огляд на місці зупинки, результат огляду склав 1, 76 проміле. Після чого, працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про те, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП та запитав чи притягувався він раніше за аналогічне правопорушення. Водій відповів, що так відносно нього складався вже протокол за ст. 130 КУпАП, після чого працівником поліції було перевірено вказану інформацію на службовому планшеті. Після чого, поліцейський підтвердив, що ОСОБА_1 вже було притягнуто протягом року до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП згідно постанови Центрального районного суду від 01 липня 2025 року, а тому протокол буде складено за ч.2 ст. 130 КУпАП. Більш того, після складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 було ознайомлено з його змістом під підпис та вручено другий примірник протоколу ОСОБА_1 . 
Вказані обставини були підтверджені захисником ОСОБА_1 – адвокатом Балабан О.І. під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Більш того, захисник наголошувала, що під час розгляду справи в суді першої інстанції нею була надана суду копія протоколу, що була вручена ОСОБА_1 06 листопада 2025 року та було звернено увагу суду першої інстанції на те, що вказаний примірник протоколу не тотожній тому, що міститься в матеріалах справи та який є предметом розгляду по даній справі.
Зокрема, у цих примірниках не є тотожним зміст графи 7 (суть адміністративного правопорушення), 8 (кваліфікація правопорушення) та 12 ( місце розгляду адміністративної справи), що свідчить про внесення виправлень та доповнень, які не були засвідчені в установленому порядку. 
До того ж, захисницею Балабан О.І. долучено копію протоколу про адміністративне правопорушення, яка була вручена ОСОБА_1 06 листопада 2025 року, тобто під час складання такого протоколу, з якої вбачається, що попередньо його дії, були кваліфіковані за ч.2 ст.130 КУпАП. 
Аналіз указаного виправлення у поєднанні із формулюванням сутності вчиненого адміністративного правопорушення дає підстави стверджувати про першочергову кваліфікацію дій водія за ч.2 ст. 130 КУпАП та про те, що виправлення було здійснене після складання протоколу про адміністративне правопорушення, ознайомлення із ним і підписання його ОСОБА_1 .
Отже, працівниками поліції в супереч вимог п.7 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06 листопада 2015 року № 1376 допущено виправлення відомостей, а також унесення додаткових записів у протокол серії ЕПР1 № 504805 від 06 листопада 2025 року, після того, як вказаний протокол був підписаний ОСОБА_6 .
До того ж, є слушними доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення не містить посилання на підпункт (а, б, в або інший підпункт) п. 2.9 ПДР, що унеможливлює надання суду повноважень самостійно змінити фабулу правопорушення.
З урахуванням положень ч.1 ст. б Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява N° 36673/04) та «Карелін проти Росії»(«Karelin Russia» заява N? 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до
Таким чином, на думку апеляційного суду такі дії працівників поліції не узгоджуються з Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06 листопада 2015 року № 1376.
Вказане свідчить, про відсутність сукупності обставин, що утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Статтею 62 Конституції України, зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.
Відповідно до вимог ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з урахуванням первісного визначення принципу 2поза розумним сумнівом» у справі «Авшар проти Туреччини») доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені винуватість особи та його подія мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Враховуючи вищенаведене та застосовуючи закріплений в ст.62 Конституції України принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь, - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що оскільки працівниками поліції було не дотримано належним чином проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та належного оформлення його результатів, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, не доведена.
Зазначені обставини суд першої інстанції належним чином не дослідив, що призвело до помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
З огляду на викладене та оцінюючи докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність у діях водія ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 504805 від 06 листопада 2025 року.
За такого, є слушними доводи апеляційної скарги щодо недотримання працівниками поліції вимог діючого законодавства під час оформлення адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 . 
Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення, з огляду на встановлені апеляційним судом порушення, які мали місце під час оформлення поліцейськими матеріалів щодо адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП.
При цьому, апеляційний суд усвідомлює суспільну небезпеку правопорушень, пов`язаних із забезпеченням безпеки дорожнього руху, необхідність невідворотності покарання порушників та створення умов, які би перешкоджали розповсюдженню таких дії.
Проте, необхідність дотримання вимог ст. 62 Конституції України (неможливість обґрунтовувати обвинувачення припущеннями, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь), вимог ст.6 Конвенції (щодо забезпечення прав обвинувачених) та застосування основних принципів та європейських стандартів щодо рівня доказового забезпечення («поза розумних сумнівів»), дає апеляційному суду підстави для висновку про недоведеність достатніми та неспростованими доказами факту порушення ОСОБА_1 п.2.9 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.
Враховуючи встановлені апеляційним судом обставини справи, а також положення статті 62 Конституції України суд першої інстанції помилково дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним 06 листопада 2025 року правопорушення, оскільки не доведено належними та допустимими доказами наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП. 
За такого, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, через відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
Керуючись статтями 247, 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Балабан Оксани Іванівни - задовольнити.
Постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП - скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду Т.В. Крамаренко