ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

26 березня 2026 року 	м.Суми	

Справа №591/8150/25 
Номер провадження 22-ц/816/1715/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Черних О. М. (суддя-доповідач),
суддів - Петен Я. Л. , Замченко А. О. 
за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М. 
учасники справи:
позивач – акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми у спрощеному провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 січня 2026 року у складі судді Алфьоров А.М., у справі за позовом акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
УСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст вимог позову
У липні 2025 року акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 30.06.2020 між акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1001624373301, за яким позичальнику надано кредит у сумі 40000грн.; 12.11.2020 укладено кредитний договір №2001730527301, за яким позичальнику надано кредит у сумі 25 000 грн; 15.02.2021 кредитний договір № 1001816168301, за яким позичальнику надано кредит у сумі 15 000 грн. Відповідач довготривалий строк не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином.
Вказував, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 03.03.2025 склала: 1) за кредитним договором від 30.06.2020 №1001624373301 – 40985,18 грн., з яких: 20231,04 грн. заборгованість за кредитом; 6,14 грн. заборгованість процентами; 20748 грн. заборгованість за комісією; 2) за кредитним договором від 12.11.2020 №2001730527301 – 38137,83 грн., з яких: 24997,53 грн. заборгованість за кредитом; 13140,30 грн. заборгованість процентами; 0 грн. заборгованість за комісією; 3) за кредитним договором від 15.02.2021 №1001816168301 –18318,86 грн., з яких: 10243,81 грн. заборгованість за кредитом; 02,05 грн. заборгованість процентами; 8073 грн. заборгованість за комісією. Загальна сума заборгованості станом на 03.03.2025 складає 97441,87 гривень.
Позивачем було направлено письмові вимоги відповідачу на адресу місця проживання, проте заборгованість ним погашена не була.
Стверджував, що на даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ «Перший Український Міжнародний Банк», у зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості у розмірі 97441,87 гривень.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.01.2026 позов акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором № 2001730527301 від 12.11.2020 року в розмірі 38137 грн. 83 коп.; за кредитним договором № 1001624373301 від 30.06.2020 року в розмірі 20237 грн. 18 коп.; за кредитним договором № 1001816168301 від 15.02.2021 року в розмірі 10245 грн. 86 коп., всього в розмірі 68620 грн. 87 коп. Вирішено питання про судові витрати. В решті вимог відмовлено
Під час розгляду справи суд першої інстанції прийшов до висновку, що встановлена позивачем відповідачу щомісячна плата (комісія) за послуги, які за законом повинні надаватись безоплатно, є нікчемна, а тому відмовив в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача комісії за кредитним договором № 1001624373301 від 30.06.2020 року у розмірі 20748 грн., та за кредитним договором № 1001816168301 від 15.02.2021 року у розмірі 8073 грн.
Додатковим рішенням від 04.03.2026 ухвалено стягнути з акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 1000 грн. – витрати на правничу допомогу.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Яресько Т.В., посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру заборгованості та в частині розподілу судових витрат змінити. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції визнаючи положення кредитного договору в частині зобов`язання позичальника сплачувати комісію нікчемними, не застосував наслідки нікчемності, що суперечить природі нікчемності як недійсності, встановленої законом.
Зазначив, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, зокрема Постанови Великої Палати від 13.07.2022 (справа № 496/3134/19) банк зобов`язаний здійснити перерахунок заборгованості з огляду на нікчемність пунктів цього договору. 
Проте, суд першої інстанції, не врахував вказані положення і стягнув заборгованість за кредитними договорами не врахувавши той факт, що банк безпідставно зараховував на погашення нікчемних нарахувань (комісії) сплачені відповідачем кошти на погашення тіла кредиту та відсотків. 
Враховуючи викладене, просив апеляційний суд рішення суду першої інстанції змінити: стягнути заборгованість за кредитним договором №1001624373301 від 30.06.2020 у розмірі 2676,04 грн. та за кредитним договором №1001816168301 від 15.02.2021 в розмірі 7553,44 грн.
Крім того, вказав, що відвідач під час розгляду справи в суді першої інстанції та підготовці апеляційної скарги поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 15000 грн. та 10000 грн, відповідно, які просив стягнути з позивача пропорційно задоволеним вимогам. 
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 лютого 2026 року справу передано судді-доповідачеві – Черних О.М.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 18 лютого 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 20 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження в указаній справі.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 20 лютого 2026 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 27 лютого 2026 року матеріали справи № 591/8150/25 направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення. 
Позиція апеляційного суду 
У судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи, учасники не з`явилась, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
При вищевикладених обставинах, на підставі ст.ст.371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, які не з`явились.
2. Мотивувальна частина
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою та другою статті 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягає застосуванню чи порушення норм процесуального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга представника відповідача – адвоката Яресько Т.В. підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Мотиви з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам цивільного процесуального та матеріального законодавства України. 
Фактичні обставини справи
30.06.2020 ОСОБА_1 підписав Заяву № 1001624373301 на приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб, на підставі якої АТ «Перший Український Міжнародний Банк» видав кредит в сумі 40000 грн. Вказане також підтверджується копією Паспорту споживчого кредиту, згідно якого погоджено фіксована стандартна процентна ставка - 0,01% річних, щомісячна комісія за обслуговування кредиту - 3,99% від суми кредиту (а.с. 11 зв- 12)
12.11.2020 ОСОБА_1 підписав Заяву № 2001730527301 на приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб, на підставі якої АТ «Перший Український Міжнародний Банк» видав кредит в сумі 20000 грн, що підтверджується копією Паспорту споживчого кредиту, згідно якого погоджено фіксована стандартна процентна ставка - 47,88% річних, комісія за обслуговування кредиту не передбачена цим договором. Згодом сума наданого кредиту була збільшена до 25000 грн, що підтверджується довідкою про збільшення кредитного ліміту (а.с. 13 зв-14) 
15.02.2021, ОСОБА_1 підписав Заяву № 1001816168301 на приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб, на підставі якої АТ «Перший Український Міжнародний Банк» видав кредит в сумі 15000 грн. Вказане також підтверджується копією Паспорту споживчого кредиту, згідно якого була погоджена стандартна процентна ставка фіксована - 0,01% річних, щомісячна комісія за обслуговування кредиту - 2,99% від суми кредиту (а.с. 12 зв -13) 
Відповідач користувався кредитними коштами, але договірні зобов`язання перед позивачем належним чином не виконав, допустивши прострочення сплати платежів.
Згідно листа № КНО-44.2.2/80 від 03.03.2025 АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до ОСОБА_1 з вимогою про погашення кредитної заборгованості за кредитними договорами № 1001624373301 – 40985,18 грн, № 2001730527301 – 38 137,83 грн, № 1001816168301 – 18318,86 грн, всього на загальну суму – 97441,87 грн (а.с. 22-25). 
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1001624373301 від 30.06.2020 року станом на 03.03.2025 року, заборгованість за сумою кредиту складає 20231,04 грн., за процентами - 6,14 грн.; за комісією - 20748 грн. (а.с. 26 зв.-27)
За період з 30.07.2020 по 27.09.2022 ОСОБА_1 сплатив 17556 грн – на погашення комісії (а.с. 27) 
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1001816168301 від 15.02.2021 року станом на 03.03.2025 року, заборгованість за сумою кредиту 10243,81 грн, за відсотками - 2,05 грн., за комісією - 8073 грн. (а.с. 28 зв.-29)
За період з 15.03.2021по 21,12.2023 з ОСОБА_1 було сплачено 2691 грн – на погашення комісії (а.с. 29) 
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2001730527301 від 12.11.2020 року станом на 03.03.2025 року, заборгованість за сумою кредиту 24997 грн. 53 коп., за відсотками - 13140,3 грн., а всього разом 38137 грн. 83 коп (а.с. 30)
Мотивувальна частина та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом першої інстанції встановлено АТ «Перший Український Міжнародний Банк» видав кредит ОСОБА_1 на підставі договорів № 1001624373301 в сумі 40000 грн., на підставі договору № 2001730527301 в сумі 25000 грн., № 1001816168301 в сумі 15000 грн 
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).
Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.
Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.
За змістом наведених статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.
Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15.
Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі «Правила про споживчий кредит»). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит,- щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої ст.11, частини п`ятої ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові Великої Палати від 13 липня 2022 року у справі №194/1387/19 (провадження №14-44цс21).
Судом першої інстанції було встановлено, що у кредитних договорів укладених між ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ» № 1001624373301 від 30.06.2020 та № 1001816168301 від 15.02.2021 встановлено комісію за обслуговування кредиту. Однак, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості.
При цьому, суд першої інстанції звернув увагу на те, що умови вищевказаних Договорів не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно.
А тому, суд першої інстанції прийшов до висновку про визнання положення кредитних договорів сплачувати плату за управління (обслуговування) кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених в кредитному договорі, нікчемними та відмовив в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача комісії за кредитним договором № 1001624373301 від 30.06.2020 року у розмірі 20748 грн., та за кредитним договором № 1001816168301 від 15.02.2021 року у розмірі 8073 грн.
З даним висновком колегія суддів погоджується. 
Разом з тим, судом першої інстанції під час ухвалення рішення не було враховано, що у разі встановлення, що позичальник здійснював платежі на виконання умов договору, які визнанні недійсними, він має право на проведення відповідного перерахунку, або повернення зайво сплачених коштів.
Такий правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 61-1536св17.
Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.
Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення цієї статті застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.
Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України в разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідачем ОСОБА_1 у відзиві була заявлена вимога про застосування наслідків недійсності вказаної умови Кредитного договору.
Нікчемність цієї умови договору має правове значення при визначенні розміру кредитної заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника на користь кредитодавця.
З матеріалів справи вбачається, що за кредитним договором № 1001624373301 від 30.06.2020 АТ «Перший Український Міжнародний Банку» за період з 30.07.2020 по 27.09.2022 з ОСОБА_1 було сплачено 17556 грн – на погашення комісії (а.с. 27), за кредитним договором № 10018168301 від 15.02.2021 за період з 15.03.2021 по 21.12.2023 з ОСОБА_1 було сплачено 2691 грн – на погашення комісії (а.с. 29), відповідач наполягає на застосуванні наслідків нікчемності, а тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність перерахунку кредитної заборгованості ОСОБА_1 з урахуванням стягнутої з нього АТ « ПУМБ» комісії, яка була визнана судом нікчемною.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, при визначенні розміру кредитної заборгованості відповідача, вважає за необхідне зарахувати стягнуті з останнього кошти за комісію в рахунок непогашеної заборгованості і стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором № 1001624373301 від 30.06.2020 року в розмірі 2681 грн. 18 коп. (20231,04+6,14-17556); за кредитним договором № 1001816168301 від 15.02.2021 року в розмірі 7554 грн. 86 коп ( 10243,81+20,5-2691).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Судові витрати
Щодо розподілу витрат, пов`язаних з розглядом справи у суді апеляційній інстанції колегія суддів виходить з наступного. 
Згідно з підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України резолютивна частина постанови суду апеляційної інстанції складається, в тому числі, і з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Підпунктом 1 пункту 1 частини 1статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернулось до суду з майновим спором, ціна позову у справі складає 97441 гривні 87 копійок.
За подання позовної заяви, позивач сплатив 2422 гривні 40 копійок, що підтверджується квитанцією від 11.07.20205 №350 (а.с. 5).
З урахуванням зміни рішення суду першої інстанції позов задоволено частково, що у відсотковому співвідношенні до ціни позову становить 49,6% (97441,87/ 48373,87 х 100).
Отже, з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» підлягає стягненню судовий збір у сумі 1201 гривні 51 копійок 
Підпунктом 6 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 3623 гривні 60 коп, що підтверджується платіжною квитанцією ІD: 6311-3913-7527-2063 від 20.02.2026 (а.с. 105).
Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена в повному обсязі. 
Отже, з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 3623 гривні 60 коп.
Тому слід провести взаємозалік судових витрат у справі, які в результаті стягнути з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 в сумі 2422 гривень 09 копійки (3623, 60– 1201,51).
Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат.
Частинами 2-3 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
У частинах четвертій - шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
В апеляційній скарзі представник відповідача просив стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 грн за надання правової допомоги при розгляді справи в суді першої інстанції та 10 000 грн за надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції. 
Додатковим рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.03.2026 ухвалено з АТ «Перший Український міжнародний банк» стягнути на користь ОСОБА_1 1000 грн – витрати на правничу допомогу.
На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу представник надав договір про надання юридичних послуг від 20 квітня 2023 року, разом з додатком укладений з ОСОБА_1 ; акт приймання-передачі від 10 лютого 2026 року, у якому зазначена вартість наданих послуг у розмірі 10000 грн із описом наданих послуг (аналіз матеріалів та рішення суду першої інстанції; консультації з питань стратегії захисту; написання апеляційної скарги); квитанцію про отримання гонорару від 05 лютого 2026 № 05/02/26
Представником АТ «Перший Український міжнародний банк» заявлене клопотання про відмову у відшкодуванні витрат на правничу допомогу ( а.с 131-133), посилаючись на неспівмірності зі складністю справи та предметом позову заявленим витратам. 
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У додатковій постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що на користь відповідача підлягають відшкодуванню витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн за надання правничої допомоги в суді першої інстанції та 2000 грн за дання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції. 
Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.
Враховуючи пропорційність відмовлених вимог АТ «Перший Український міжнародний банк» в суді першої інстанції (50,4 %) з АТ «Перший Український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1512 гривні – витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції та пропорційність задоволених вимог апеляційної скарги (100%) 2000 грн - в суді апеляційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з частиною першою та другою статті 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягає застосуванню чи порушення норм процесуального права.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга представника відповідача – адвоката Яресько Т.В. підлягає задоволенню, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 січня 2026 року та додаткове рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 березня 2026 року необхідно змінити. 
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 січня 2026 року – задовольнити.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 січня 2026 року додаткове рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 березня 2026 року - змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором № 1001624373301 від 30.06.2020 року в розмірі 2681 грн. 18 коп; за кредитним договором № 1001816168301 від 15.02.2021 року в розмірі 7554 грн. 86 коп.
Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) 2422, 09 гривень - судового збору та 3512 гривні – витрати на правничу допомогу.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає 
Головуючий -  	О. М. Черних	

Судді: Я. Л. Петен 

А. О. Замченко