Справа № 951/76/26
Провадження №2/951/135/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року        селище Козова

Козівський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Чапаєва Р.В.,
за участю секретаря судового засідання Галаса В.І.,
відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Козова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» звернулося до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії (Надійний) № 8653429 в розмірі 20 185,00 грн, з яких 5000 грн - заборгованість за основним боргом, 4322,50 грн - заборгованість за відсотками, 10 000 грн - заборгованість за неустойкою, 862,50 грн - комісія за надання кредиту.
Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 17.03.2025 товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 уклали договір кредитної лінії (Надійний) № 8653429. 27.03.2025 товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» уклали договір факторингу № 27/03/25, відповідно до умов якого товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає), а товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» за плату приймає належні товариству з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» і боржниками. Так, відповідно до Реєстру боржників від 25.07.2025 товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20 185 грн.
Підтримуючи вищевикладене, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором кредитної лінії (Надійний) № 8653429 в розмірі 20 185,00 грн та судові витрати у сумі 2622,40 грн.
Суддя Козівського районного суду Тернопільської області ухвалою від 05.02.2026 у справі відкрив спрощене позовне провадження з викликом сторін, відповідачу наданий строк на подання відзиву на заявлену вимогу. Відповідач ОСОБА_1 правом на подання відзиву не скористалася.
Представник позивача у судове засідання не прибув, проте в позовній заяві зазначив, що просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав та не заперечив щодо ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач ОСОБА_1 у судові засідання, призначені на 09 год. 05 хв. 27.02.2026, а також на 09 год. 00 хв. 16.03.2026, прибула. Надала усні пояснення щодо визнання одержання нею кредиту, однак не конкретизувала фактичних обставин укладення договору та одержання кредитних коштів. Проте заяв про визнання позову не подавала. Пояснила, що, дійсно, підписувала договір кредитної лінії (Надійний) № 8653429 від 17.03.2025 за допомогою одноразового ідентифікатора, також вказала, що, дійсно, фактично отримала на виконання умов згаданого договору від товариства з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» кредитні кошти в сумі 5000 грн на свою банківську картку, зазначила, що визнає свій обов`язок повернути одержані нею кредитні кошти, при цьому визнає розмір нарахованих відсотків, тобто визнає позов в частині нарахованих відсотків в сумі 4322,50 грн, щодо нарахованої неустойки вона заперечує, вважає такий її розмір несправедливим через непропорційність до суми основного зобов`язання (тіла кредиту), щодо стягнення комісії в сумі 862,50 грн вказала, що не має якоїсь конкретної позиції.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.
17.03.2025 товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 уклали договір кредитної лінії (Надійний) № 8653429, за умовами якого кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти («кредит»), на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту відповідно до умов цього договору.
Відповідно до п.2.2.1.-2.2.5. договору, сума кредиту становить 5000 грн 00 коп. Строк кредитування/строк договору 360 днів, розмір першого обов`язкового платежу 2287,50 грн, період сплати мінімального обов`язкового платежу дорівнює строку сплати позичальником процентів за користування кредитом та становить 30 календарних днів, що означає що всі проценти за користування кредитом, нараховані за 30 календарних днів користування, підлягають сплаті в останній з 30 днів користування. Кількість мінімальних обов`язкових платежів становить 11. Дата сплати першого обов`язкового платежу - 15.04.2025. Згідно з п.2.2.8. комісія за надання кредиту становить 17,25% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 862,50 грн). Процентна ставка у день є фіксованою та становить 0,95% (а.с.8). Відповідно до п.9.5. означеного договору за порушення кредитодавцем визначених договором строків надання позичальнику кредиту позичальник має право стягнути з кредитодавця неустойку у вигляді пені за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15 відсотків від суми простроченого платежу (а.с.12 зв.). 
Підписанням договору № 8653429 від 17.03.2025 відповідач ОСОБА_1 підтвердила, що перед укладанням (підписанням) Договору позичальник ознайомлюється з Паспортом споживчого кредиту та Офертою, що містить в тому числі проект Договору, Політикою конфіденційності, Правилами надання коштів та банківських металів у кредит за допомогою веб-сайту та мобільного додатку «ClickCredit», іншою інформацією про Кредитодавця та послуги, які ним надаються, в тому числі на Сайті Кредитодавця: інформацією, передбаченою Законом України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про захист персональних даних». (п.5.1 Договору).
Відповідно до копії паспорта споживчого кредиту до договору кредитної лінії (Надійний) Інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), а також відповідно до договору кредитної лінії (Надійний) № 8653429 відповідач була ознайомлена з інформацією про укладення договору та з умовами договору 17.03.2025, зокрема із процентною ставкою, і цей договір був нею підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора 037668 зі сторони позичальника (а.с. 14), а згаданий паспорт споживчого кредиту - за допомогою одноразового ідентифікатора 276083 (а.с.16).
Відтак 17.03.2025 товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 уклали договір кредитної лінії (Надійний) № 8653429 в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». 
З метою отримання кредиту, відповідач як позичальник в договорі зазначила свої особисті дані та номер рахунку: НОМЕР_1 .
Свої зобов`язання за кредитним договором товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» виконало, що підтверджується довідкою товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС» № КД-000108858/ТНПП від 15.01.2026 про переказ коштів 17.03.2025 на суму 5000 грн на картку, маска картки НОМЕР_1 , отримувач ОСОБА_2 (а.с.17).
27.03.2025 товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» уклали договір факторингу № 27/03/25, відповідно до умов якого клієнт передав (відступив) фактору за плату, а фактор прийняв належні права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту (а.с.28-32).
Пунктом 1.2. договору факторингу № 27/03/25 передбачено, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.
25.07.2025 товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» та товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» підписали Додаткову угоду №6 до Договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025, сторонами погоджено внесення низки змін до Договору Факторингу (а.с.33).
Актом прийому-передачі Реєстру Боржників № 9 від 25.07.2025 до договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025 Клієнт передав, а Фактор прийняв реєстр боржників № 9 від 25.07.2025 у кількості 5538, після чого з урахуванням пункту 1.2. Договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025 від Клієнта до Фактора перейшли права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с.34).
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників №9 від 25.07.2025 до Договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025, товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20 185 грн, з яких 5000 грн становить заборгованість за основним боргом, 4322,50 грн заборгованість за відсотками, 10 000 грн неустойки, 862,50 грн заборгованість за комісією (а.с.36).
З копії платіжної інструкції № 746 від 31.07.2025 вбачається, що товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» отримало від товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» 5 170 230,98 грн як плату за відступлення права вимоги згідно з Додатковою угодою № 6 від 25.07.2025 до Договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025 (а.с. 35).
Згідно із розрахунком заборгованості за договором кредитної лінії (Надійний) № 653429 за період з 17.03.2025 по 25.07.2025, заборгованість не погашена, залишок заборгованості становив 20 185 грн, з яких 5000 грн становить заборгованість за основним боргом, 4322,50 грн - заборгованість за відсотками, 10 000 грн - неустойка, 862,50 грн - заборгованість за комісією (а.с.18-19).
Вирішуючи спір по суті, суд застосовує такі норми права.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовій формі (статті 205, 207 ЦК України). Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19); від 09.09.2020 у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20), від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 (провадження №61-16243св20).
З цього суд робить висновок про доведеність того, що відповідач уклала та підписала договір із позивачем.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, суд вважає, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01.11.2021 у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що 17.03.2025 товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 уклали договір кредитної лінії (Надійний) № 8653429 в електронній формі. Відповідач у передбачений договором строк заборгованість не повернула. 
Таким чином, даючи юридичну оцінку доказам, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач отримала кредитні кошти та уклала спірний кредитний договір. Сторони договору узгодили розмір кредиту, строки та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису. Також суд вважає, що позивачем доведено перехід права вимоги від первісного до нового кредитора.
З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що за період дії договору з 17.03.2025 по 15.06.2025 було здійснено нарахування відсотків за користування кредитними коштами за фіксованою денною процентною ставкою 0,95 % на суму 4322,50 грн, тобто за вказаний період позивач нарахував відсотки за згаданим договором на суму 4322,50 грн. Відповідач не надала доказів на спростування розміру заборгованості, контррозрахунку не надала.
Вказані відсотки відповідач у строки, обумовлені пунктом 5 паспорта споживчого кредиту до договору кредитної лінії (Надійний) Інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), не сплатила, а саме вона їх на сплатила 15.04.2025, 15.05.2025 і в подальші періоди, що становили 30-денні строки для проведення платежів. Зокрема, з розрахунку вбачається, що відповідач також не сплатила відсотки станом на 15.06.2025. Строк сплати цих відсотків настав. Суд погоджується із доводами позивача щодо заборгованості зі сплати відсотків, строк сплати яких настав в означений період (за 91 день дії договору), в сумі 4322,50 грн.
Водночас суд не погоджується з доводами позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією за надання кредиту розмірі 862,50 грн.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з частинами 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Так, у пункті 2.2.8. договору кредитної лінії (Надійний) № 8653429, укладеного між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», містяться умови про комісію за надання кредиту в розмірі 17,25% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 862,50 грн.
Аналіз умов кредитного договору свідчить про те, що комісія за надання кредиту в зазначеному розмірі, встановлена в договорі, є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику.
Умови договору не містять переліку інших додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019 у справі № 524/5152/15.
Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21.04.2021 у справі № 677/1535/15, від 21.07.2021 у справі № 751/4015/15, від 15.12.2021 у справі № 209/789/15, від 12.04.2022 у справі № 640/14229/15 та від 20.07.2022 у справі № 343/557/15-ц.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що положення пункту 2.2.8. договору кредитної лінії (Надійний) № 8653429 від 17.03.2025 щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 17,25% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 862,50 грн, суперечать положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача як позичальника за згаданим договором заборгованості за комісією за надання кредиту в розмірі 862,50 грн.
Крім того, надаючи оцінку пункту 2.2.3. договору кредитної лінії (Надійний) № 8653429 від 17.03.2025, де зазначається про обов`язок здійснення відповідачем першого обов`язкового платежу/мінімального обов`язкового платежу в сумі 2287,50 грн, дата сплати якого відповідно до п.2.2.5. цього договору наставала 15.04.2025, та відповідно до п.6.12. вказаного договору включала в себе нараховану комісію за надання кредиту та/або проценти за користування кредитом та/або сплати суми кредиту, суд зазначає, що з огляду на нікчемність положення про сплату комісії, про що описано вище, а також незазначення у цих положеннях договору даних щодо включення до суми першого обов`язкового платежу/мінімального обов`язкового платежу в розмірі 2287,50 грн часткової сплати заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) або ж інших платежів, суд робить висновок, що в суму першого обов`язкового платежу, строк сплати якої наставав 15.04.2025, за вищевстановлених обставин могли входити лише відсотки за визначеною у п.2.2.8. договору ставкою - 0,95% в день (або 47,50 грн в день). Відтак суд вважає, що станом на 15.04.2025 відповідач зобов`язана була сплатити 1425 грн, що дорівнює нарахованим відсотками за вказаною ставкою за 30 днів користування кредитом.
Також, як вбачається із матеріалів справи, подаючи позов, товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» просило стягнути з відповідача неустойку в розмірі 10 000 грн.
Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Верховний Суд вже робив висновки щодо застосування пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що: на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.09.2023 у справі № 910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.10.2023 у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З огляду на вказане та те, що з 24.02.2022 і по даний час в Україні діє воєнний стан та з огляду на викладені положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд вважає, що підстав нараховувати відповідачу неустойку у розмірі 10 000 грн немає, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Вирішуючи питання щодо позовних вимог про стягнення 5000 грн суми заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту), суд зазначає таке. 
Зі змісту договору кредитної лінії (Надійний) № 8653429 від 17.03.2025 вбачається, що він у пункті 6.13.1. містить умову щодо права кредитодавця вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі у разі порушення позичальником умов договору. У цьому разі кредитодавець зобов`язаний надіслати позичальнику вимогу про повне погашення заборгованості за договором протягом тридцяти днів з дня отримання вимоги. Вимога повинна бути надіслана на його електронну адресу або в електронний кабінет. Вимога вважається отриманою позичальником з моменту отримання кредитодавцем електронного підтвердження про таке направлення. 
З аналізу умов згаданого договору, зокрема пункту 2.1. та 2.2.2. вбачається, що строк повернення основної суми боргу (тіла кредиту) на момент пред`явлення позову та здійснення розрахунку заборгованості ще не настав.
Водночас, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що кредитодавець або його правонаступник пред`являли позичальнику вимогу про повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, зокрема надсилали ОСОБА_1 таку вимогу в передбаченому порядку, та що остання її отримала.
За змістом пункту 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», споживач - це фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит.
Споживчий кредит - це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»).
За змістом частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №638/13683/15-ц зазначила, що, визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Встановивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.
Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц дійшла висновку, що частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10.06.2017, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Велика Палата Верховного Суду вважає, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10.06.2017, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Суд, встановивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10.06.2017, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами.
Отже в даному випадку позичальник повинен здійснити повне дострокове повернення кредиту та процентів (в тому числі і всіх платежів, передбачених даним договором) протягом 30 календарних днів з дня отримання від товариства повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду позичальник усуне порушення умов цього договору, така вимога товариства втрачає чинність. При цьому в даному випадку вважається, що позичальник усунув порушення умов договору, якщо на 31 день з дня отримання від товариства вищезазначеної вимоги (повідомлення) у позичальника буде відсутня будь-яка прострочена заборгованість за договором, в тому числі заборгованість, що зумовила направлення позичальнику повідомлення (вимоги) та/або заборгованість, що виникла після направлення такої вимоги (повідомлення). В іншому разі, вимога залишається дійсною, а позичальник зобов`язаний не пізніше 30 дня з дня одержання вимоги (повідомлення) повернути в повному обсязі кредит, сплатити проценти та інші платежі, передбачені договором.
Будь-яких доказів того, що відповідач повернула кредит та нараховані відсотки у строк, передбачений договором, або ж вносила платежі щодо погашення заборгованості матеріали справи не містять. Станом на день розгляду справи, зобов`язання за кредитним договором належним чином відповідач не виконала.
Разом з тим, з огляду на викладене вище, у позивача не виникло права щодо стягнення платежів за договором - суми заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) в сумі 5 000 грн, строк виплати якої не настав. 
За наведених обставин, вимога про стягнення заборгованості за кредитом (тілом кредиту), строк повернення якого на час вирішення спору не настав, є передчасною, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.
Отже, суд вважає, що загалом сума невиконаного зобов?язання, що підлягає стягненню, складається із нарахованих позивачем та не сплачених відповідачем відсотків, і вона становить 4322,50 грн (чотири тисячі триста двадцять дві гривні п`ятдесят копійок).
Резюмуючи, із врахуванням фактичних обставин справи, змісту позовних вимог, позицій сторін, суд дійшов висновку про наявність такого, що підлягає судовому розгляду, спору між сторонами, що виник з відносин договору кредиту. Також суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позивач належними та допустимими доказами перед судом довів факт порушення його права у вказаних правовідносинах із ОСОБА_1 , а тому із ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути заборгованість, яка в сукупному розмірі становить 4322,50 грн (чотири тисячі триста двадцять дві гривні п`ятдесят копійок) та складається із заборгованості за відсотками, строк виплати яких настав.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом задоволено позов частково, а саме на 4322,50 грн із заявленої вимоги на 20 185 грн, тобто на 21,41% від заявленої майнової вимоги.
Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 150829 від 13.01.2026 (а.с.1). 
Судовий збір, який підлягає до стягнення, становить 570,02 грн (2662,40 Х 21,41%).
Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263, 279 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов товариства з обмеженою відповідальністю ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» загальну суму заборгованості у розмірі 4322,50 грн (чотири тисячі триста двадцять дві гривні п`ятдесят копійок).
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 570,02 грн (п`ятсот сімдесят гривень дві копійки). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Повний текст рішення складено 16.03.2026.

Відомості про учасників справи:
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», адреса місця знаходження: вул.Лісова, буд. 2, м.Бровари Броварського району Киїівської області, індекс 01032, ЄДРПОУ 35625014;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий суддя    Р.В. Чапаєв