Номер провадження: 22-ц/813/3246/26 
Справа № 522/8048/15-ц
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Дігуляр Василь Васильович, на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 травня 2025 року по справі за скаргою АТ КБ «Приватбанк» на постанову старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яцини О.С. від 19.03.2024 року про закінчення виконавчого провадження №55600758, боржник - ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року представник скаржника АТ КБ «Приватбанк» – Черняк Д.А., звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яцини О.С., а саме з вимогами про визнання протиправною та скасування постанови від 19.03.2024 року про закінчення виконавчого провадження №55600758.
Скарга обґрунтована тим, що на сьогоднішній день рішення суду у справі №8048/15-ц на підставі якого здійснювалось виконавче провадження, фактично не виконане та відсутні підстави вважати, що подальше виконання рішення є неможливим, дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження є передчасними, а постанова від 19.03.2024 року про закінчення виконавчого провадження підлягає скасування. Окрім цього, щодо строків на оскарження, представник скаржника зазначає, що копія постанови на адресу стягувача не направлялась, а ознайомлення з постановою відбулось онлайн лише 18.12.2024 року.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 травня 2025 року скаргу АТ КБ «Приватбанк» на постанову старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яцини О.С. від 19.03.2024року про закінчення виконавчого провадження № 55600758 - задоволено.
Скасовано постанову старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яциною О.С. від 19.03.2024 року за виконавчим провадженням №55600758, відповідно якої виконавче провадження закінчено.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Дігуляр Василь Васильович, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 травня 2025 року скасувати, скаргу АТ КБ «Приватбанк» залишити без розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала суду підлягає скасуванню в зв`язку із порушенням судом норм процесуального та матеріального права, з тих підстав, що:
- скаржнику АТ КБ «Приватбанк» було достеменно відомо про наявність постанови про закінчення виконавчого провадження, однак Ухвалою Приморського районного суду від 25 грудня 2024 року безпідставно та без належних доказів поважності пропуску строку оскарження, поновлено через дев`ять місяців встановлений десятиденний процесуальний строк оскарження дій державного виконавця та звернення із скаргою до суду про скасування постанови про закінчення ВП №55600758 від 19.03.2024 року;
- ОСОБА_1 належним чином не повідомлено про дату та час судового засідання, справу розглянуто без його участі.
Таким чином, під час судового розгляду клопотання скаржника АТ КБ «Приватбанк» про поновлення строку для подання скарги на постанову старшого державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП №55600758 від 19.03.2024 року, клопотання підлягало залишено без задоволення, а скарга АТ КБ «Приватбанк», на постанову старшого державного виконавця про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №55600758 від 19.03.2024 року підлягає залишенню без розгляду, що узгоджується із висновком викладеним у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2024 року (справа № 395/1003/13-ц провадження № 61- 11219св23).
Будучи в розумінні ст.ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, на 10.02.2026 року о 14:00 годину представник заінтересованої особи не з`явився, причини неявки не повідомив, про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не клопотав, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.
Присутній в судовому засіданні в режимі відеоконференції представник боржника Дігуляр В.В. не заперечував проти розгляду справи за відсутності заінтересованої особи, який обізнаний про розгляд справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до висновків Верховного Суду по справі №361/8331/18 - якщо учасники процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Враховуючи розумні строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, усвідомленість учасників справи, які не з`явились до суду, обізнаність про розгляд справи, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Постановляючи оскаржувану ухвалу про задоволення скарги АТ КБ «Приватбанк» на постанову старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яцини О.С. від 19.03.2024 про закінчення виконавчого провадження №55600758, скасовуючи постанову старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яциною О.С. від 19.03.2024 року за виконавчим провадженням №55600758, відповідно якої виконавче провадження закінчено, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця з винесення постанови про закінчення виконавчого провадження в цьому випадку є неправомірними, так як примусове виконання рішення суду у відповідності до визначеного ним обов`язку у іноземній валюті, є обов`язком, а не правом виконавця, як особи, яка здійснює примусове виконання судового рішення щодо стягнення коштів за офіційним курсом Нацбанку України на час фактичного виконання зобов`язання, а тому постанова про закінчення виконавчого провадження від 19.03.2024 року підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції, проте вважає за необхідне зазначити наступне.
Судом встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.06.2015 року по справі №522/8048/15-ц, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості – задоволено у повному обсязі.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_5 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №ODR0GK01420042 від 23.03.2006 р. у розмірі 36739,02 дол. США, що за курсом 15,75 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.01.2015 р. складає 578639,56 грн. (п`ятсот сімдесят вісім тисяч шістсот тридцять дев`ять гривень 56 копійок).
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_5 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 3654,00 грн. (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири гривні 00 копійок).
29 серпня 2016 року Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист по зазначеному рішенню суду.
Постановою старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яциною О.С. від 19.03.2024 року ВП №55600758 виконавче провадження закінчено. Відповідно мотивувальної частини постанови зазначено про фактичне повне виконання рішення.
Колегія суддів виходить з наступного.
Статтею 129-1 Конституції України гарантовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).
Зазначене конституційне положення конкретизовано у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виконання судового рішення відповідно до змісту Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Згідно зі статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно із частиною другою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Спірні правовідносини стосуються виконання судового рішення про стягнення заборгованості, а саме порядку конвертації стягнених з боржника сум у національній грошовій одиниці України на погашення заборгованості, визначеної у іноземній валюті.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 19 Конституції України закріплено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.
Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини третьої зазначеної статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.
Велика Палата Верховного Суду виснувала щодо особливостей звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті, зокрема висновки щодо застосування положень статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606-XIV), у яких вказано, що в разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана в резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми в національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена в резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14 (провадження № 14-134цс18)).
У постанові від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16 (провадження № 14-446цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана в резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.
Як вбачається з матеріалів справи, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.06.2015 року по справі №522/8048/15-ц, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості – задоволено у повному обсязі.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_5 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ODR0GK01420042 від 23.03.2006 року у розмірі 36 739,02 доларів США, що за курсом 15,75 грн. за 1 долар США відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.01.2015 року складає 578 639,56 грн. (п`ятсот сімдесят вісім тисяч шістсот тридцять дев`ять гривень 56 копійок).
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_5 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 3 654,00 грн. (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири гривні 00 копійок).
Тобто, суд визначив суму заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні.
Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі. Платіжна операція з використанням електронних грошей вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на електронний гаманець отримувача.
Погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті, боржник повинен брати до уваги офіційний валютний курс Національного банку України, встановлений для відповідної валюти на день платежу (постанова Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 750/2000/18 (провадження № 61-38514св18)).
Тож за наведених умов, у зв`язку з ухваленням судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, стягувачу має бути перерахована сума в іноземній валюті, визначена судовим рішенням або її перерахунок в грошовому еквіваленті до національної валюти України – гривні, на дату зарахування платежу стягувачу.
Згідно з указаним вище п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Постановою старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яциною О.С. від 19.03.2024 року ВП №55600758 виконавче провадження закінчено. Відповідно мотивувальної частини постанови зазначено про фактичне повне виконання рішення.
Проте, виносячи постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду, державний виконавець не перевірив відповідність еквіваленту заборгованості, яка сплачена боржником у гривнях к офіційному курсу НБУ до долару США (валюта кредиту).
Між тим вбачається, що фактично заборгованість у гривнях погашена боржником відповідно заборгованості розрахованої за курсом НБУ гривні до долару США станом на 12.01.2015 року безвідносно до курсу даних валют на день платежу (дні платежів). 
За наведених обставин слід дійти висновку, що сума заборгованості за виконавчим провадженням №55600758 стягнута з боржника  ОСОБА_1 не в повному обсязі.
Тому у державного виконавця були відсутні правові підстави для винесення постанови про закінчення вказаного виконавчого провадження № 55600758 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку з фактичним повним виконання рішення суду).
Аналогічного висновку у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд в ухвалі від 28 травня 2025 року у справі № 288/539/15-ц (провадження № 61-6192ск25).
У скарзі міститься посилання на відповідь приватного виконавця Качурки В.В. на відповідний запит представника боржника адвоката Дігуляра В.В. 
Разом з тим, аналогічного запиту до державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яцини О.С. або до начальника даного відділу ДВС з намаганням деталізації курсу гривні до долара США для можливості перевірки повноти сплати заборгованості виходячи із валюти кредиту адвокат Дігуляр В.В. не подав і причини такого неподання на запитання колегії суддів під час розгляду апеляційної скарги поданої ним в інтересах боржника ОСОБА_1 адвокат Дігуляр В.В. не навів. 
Тому доводи апеляційної скарги в цій частині висновку районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.
Крім того в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що АТ КБ «Приватбанк» було достеменно відомо про наявність постанови про закінчення виконавчого провадження, однак Ухвалою Приморського районного суду від 25 грудня 2024 року безпідставно та без належних доказів поважності пропуску строку оскарження, поновлено строк.
Перевіряючи такі доводи, апеляційній суд виходить з такого.
Стаття 28 Закону України «Про виконавче провадження» регулює порядок надсилання документів виконавчого провадження.
У частині першій зазначеної статті визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Відповідно до частини п`ятої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження`рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом статті 122 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Статтею 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частин першої, четвертоїстатті 123 ЦПК України строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події.
Виходячи з результату системного аналізу вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини першоїстатті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якої пов`язано його початок, тобто після фактичної обізнаності особи про порушення її прав і свобод.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2021 року у справі № 2-1441/10, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 127/2-200/2004, постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 квітня 2023 року у справі № 759/20392/18.
Верховний Суд виходить з того, що у питанні поновлення процесуального строку необхідно враховувати баланс інтересів стягувача і боржника, вирішити питання якому принципу надати перевагу: принципу правової визначеності чи принципу забезпечення права на судовий захист, оскільки обидва принципи є елементами принципу верховенства права (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 127/2-200/2004).
Встановивши, що постанова державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яциною О.С. від 19.03.2024 року ВП № 55600758 про закінчення виконавчого провадження у передбаченому законом порядку стягувачу не надсилалася, а про стан виконання закінченого виконавчого провадження стягувачу стало відомо лише 18.12.2024 року під час ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження з АСВП, суд першої інстанції застосував положення наведених норм права та дійшов висновку про необхідність поновлення строку на подачу скарги.
Таким чином, скаржником не спростовано те, що державним виконавцем вчинялись дії щодо направлення постанови про закінчення виконавчого провадження.
При цьому, посилання скаржника на те, що: «доказом обізнаності скаржника АТ КБ «Приватбанк», є той факт, що за тим самим виконавчим листом № 522/8048/15-ц виданим 29.08.2016 про солідарне стягнення боргу, Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Качурка В`ячеславом Вікторовичем також було відкрито виконавче провадження ВП № 73443547 від 27.11.2023 року (Ідентифікатор доступу: 529АВ8325А47), про стягнення солідарно також з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №ODR0GK01420042 від 23.03.2006 року у розмірі 36 739,02 доларів США, що за курсом 15,75 грн. за 1 долар США відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.01.2015 року складає 578 639,56 грн. (Інформація про виконавче провадження додається).
В зв`язку із погашенням ОСОБА_1 , заборгованості за вказаним виконавчим листом, відповідно вказане провадження також було закінчено, про що Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Качурка В. В., винесена ПОСТАНОВА про закінчення виконавчого провадження від 05.04.2024 року ВП № 73443547 та направлена того ж дня на адресу стягувача АТ КБ «Приватбанк»», ґрунтуються на припущеннях і не підтверджують те, що державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яциною О.С. було фактично направлено постанову про закінчення виконавчого провадження від 19.03.2024 року ВП №55600758, так як це різні виконавці, та різні виконавчі провадження.
Ураховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність поновлення строку на подачу скарги з метою захисту порушених прав стягувача.
Разом із тим, хоча суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення скарги АТ КБ «Приватбанк», проте слушними є доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права. 
Відповідно до частини першої, другої статті 450 ЦПК України скарга розглядається у двадцятиденний строк з дня прийняття її до розгляду у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду цей строк може бути продовжений не більше ніж на двадцять днів за вмотивованим клопотанням однієї зі сторін або з ініціативи суд. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що суд може розглянути скаргу за умови, що стягувач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і не з`явився в судове засідання.
Повідомлення сторін про дату, час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статті 128 ЦПК України.
Відповідно до частин другої - п`ятої статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 25 грудня 024 року скаргу прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено до розгляду на 15 січня 2025 року та було відкладено декілька разів до дня постановлення оскаржуваної ухвали 08 травня 2025 року.
Проте, в матеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення судом  ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду скарги, на всі судові засідання, як і взагалі залучення його до справи. 
Згідно пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
За таких обставин, оскільки, суд розглянув скаргу АТ КБ «Приватбанк» без належного повідомлення боржника, і на такі обставини посилається скаржник, обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідно до вимог пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України оскаржувану ухвалу слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу АТ КБ «Приватбанк» на постанову старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яцини О.С. від 19.03.2024 року про закінчення виконавчого провадження №55600758, боржник.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Дігуляр Василь Васильович – задовольнити частково.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 травня 2025 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Скаргу АТ КБ «Приватбанк» на постанову старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яцини О.С. від 19.03.2024 року про закінчення виконавчого провадження №55600758, боржник - ОСОБА_1 – задовольнити.
Скасувати постанову старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яциною О.С. від 19.03.2024 року за виконавчим провадженням № 55600758, відповідно якої виконавче провадження закінчено.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 11.03.2026 року.

Головуючий        О.М. Таварткіладзе

Судді:          Є.С. Сєвєрова

С.О. Погорєлова