Справа № 301/3006/25
1-кп/301/103/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"05" березня 2026 р. м. Іршава 

Іршавський районний суд Закарпатської області в складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 , 
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12025071100000389 відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Собатин, Іршавського району, Закарпатської області, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , не одруженого, українця, громадянина України, непрацюючого, раніше судимий Вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 16 липня 2025 року, 
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до постанови Іршавського районного суду Закарпатської області від 14 лютого 2025 року по справі №301/223/25 3/301/146/25 був визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, на якого накладено адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 2400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 7 (сім) років.
Однак, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду, а також те, що вказана постанова набрала законної сили 25 лютого 2025року та що його позбавлено права керувати транспортними засобами терміном на строк 7 (сім) років, діючи з прямим умислом, з мотивів зневаги до судового рішення, в період дії позбавлення права керування транспортними засобами, будучи ознайомленим, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення його права керування транспортним засобом, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, ігноруючи вищевказану постанову суду, при наявності реальної можливості її виконати, продовжував керувати транспортним засобом.
Так, 26 лютого 2025року близько 16 години 25 хвилин ОСОБА_4 будучи позбавленим права керувати транспортними засобами, без посвідчення водія керував автомобілем марки ВАЗ 2101 реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 на якому став учасником дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), так рухаючись дорогою по вул. Шевченка в м. Іршава, Хустського району, Закарпатської області, та не вибравши безпечної швидкості руху, не дотримавшись безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки Opel Zafira номерний знак НОМЕР_2 , після чого, працівниками відділення поліції №1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області стосовно останнього того ж дня складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №257186, яке зафіксоване не в автоматичному режимі, за адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КУпАП та протокол про адміністративне правопорушення серія ЕПР 1 №257173 яке зафіксоване не в автоматичному режимі, за адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
Окрім цього, 26 березня 2025 року близько 12 години 55 хвилини ОСОБА_4 , будучи позбавленим права керувати транспортними засобами, повторно без посвідчення водія керував автомобілем марки ВАЗ 2101 реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 в селі Білки по вул. Петра Ороса, Хустського району, Закарпатської області, після чого, працівниками відділення поліції №1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області стосовно останнього того ж дня складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №282122, яке зафіксоване не в автоматичному режимі, за адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КУпАП.
Також 28 жовтня 2025 року близько 13 години 00 хвилин ОСОБА_4 , будучи позбавленим права керувати транспортними засобами, повторно без посвідчення водія керував автомобілем марки ВАЗ 21013 реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 в селі Білки біля повороту вулиці Армії, Хустського району, Закарпатської області, після чого, працівниками відділення поліції №1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області стосовно ОСОБА_4 того ж дня складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №496429, яке зафіксоване не в автоматичному режимі, за адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КУпАП.
За таких обставин, встановлено наявність достатніх доказів для висунення обґрунтованого обвинувачення  ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України - умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просила суд визнати винним обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопрушення передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, що передбачене санкцією ч. 1 ст. 382 КК України, а саме позбавлення волі на строк 2 роки 11 місяців. На підставі ст. 71 КК України, шляхом повного приєднання покарання за цим вироком та невідбутої частини покарання за вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 16 липня 2025 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. Також, просила суд вирішити долю речових доказів у даному кримінальному провадженню.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину та фактичні обставини викладені в обвинувальному акті визнав повністю, суду пояснив, що він був позбавлений права керування транспортними засобами 14 лютого 2025 року постановою Іршавського районного суду Закарпатської області, про що йому було достовірно відомо, однак 25 лютого 2025 року, 26 лютого 2025 року 26 березня 2025 року та 28 жовтня 2025 року керував транспортним засобом ВАЗ 2101 д.н.з. НОМЕР_4 та вчиняв адміністративні правопорушення, за що відносно нього працівниками поліції складалися адміністративні протоколи, у вчиненому щиро розкаявся просив суд суворо його не карати.
Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просила суд, враховуючи щире каяття та повне визнання вини обвинуваченим, застосувати до останнього мінімальну міру покарання.
Вирішуючи питання щодо обсягу дослідження доказів суд установив, що фактичні обставини справи повністю визнаються учасниками справи, відповідно до їх викладу в обвинувальному акті та не оспорюються ними. При цьому суд з`ясував чи правильно розуміють учасники зміст цих обставин та перевірив добровільність їх позицій.
Суд роз`яснив учасникам справи, що у випадку визнання ними обставин провадження, може бути визнано недоцільним дослідження доказів на підтвердження таких обставин, в такому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
На підставі частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, за згодою учасників справи, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які підтверджують подію кримінального правопорушення та вину ОСОБА_4 у його вчиненні, та які ніким не оспорюються.
Відповідно до частин третьої й четвертої статті 349 КПК України суд обмежив обсяг дослідження доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідженням доказів, які характеризують його особу, а саме в судовому засіданні було досліджено:
- свідоцтво про народження обвинуваченого ОСОБА_4 (арк. матеріалів 14);
- характеристику на обвинуваченого ОСОБА_4 згідно якої обвинувачений характеризується позитивно (арк. матеріалів 15);
- відповідь з КНП "Іршавська міська лікарня", згідно якої обвинувачений ОСОБА_4 у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра КНП "Іршавська міська лікарня" не перебуває. (арк. матеріалів 19);
- вимогу про судимість (арк. матеріалів 17);
- копію вироку Іршавського районного суду Закарпатської області від 16 липня 2025 року (арк. матеріалів 63-66);
- досудову доповідь органу пробації, згідно якої беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, а також середній рівень небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб). У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язків передбачених ст. 76 КК України.
Аналізуючи наведені вище та безпосередньо досліджені судом докази надані стороною обвинувачення щодо обставин вчинення протиправних дій обвинуваченим ОСОБА_4 , суд не вбачає підстав піддавати їх сумніву, оскільки вони узгоджуються між собою та вказують на існування об`єктивних даних, які беззаперечно свідчать про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення. 
Розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вищезазначені, безпосередньо досліджені докази вважає належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.
Положеннями ст. 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
При цьому каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільш сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.
Виправлення, як мета покарання, це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових кримінальних правопорушень. З моральної точки зору виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. 
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, не встановлено.
Згідно із висновком органу пробації ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінений як високий та ризик небезпеки для суспільства також як середній, виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становитиме високої небезпеки для суспільства (у тому числі, для окремих осіб).
За сукупності вищенаведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 382 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставіст. 71 КК України, до призначеного покарання слід частково приєднати невідбуте покарання за вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 16 липня 2025 року і остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 років і 1 місяць позбавлення волі.
Підстав для застосування положень статі 69 КК України суд не вбачає.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальні витрати відсутні.
Питання речових доказів підлягає вирішенню в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.
Керуючись ст. 368, 370, 395, КПК України, суд,
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 16 липня 2025 року і за сукупністю вироків визначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді 5 (п`ять) років і 1 (один) місяць позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання засудженим ОСОБА_4 , рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Речові докази, а саме :
- постанова Іршавського районного суду у справі № 301/223/25 від 14.02.2025 року, яку вилучено та впаковано у паперовий конверт НПУ, опечатано;DVD+R диск на якому відеозаписи з наступними найменуваннями NOR_00000_000000_20250226_182440_016; DVD+R диск на якому відеозаписи з наступними найменуваннями 20240612_201732_0005419A, 20240612_201844_0005419A, 20240612_202344_0005419A, 20240612_202844_0005419A, 20240612_203344_0005419A; DVD+R диск на якому відеозаписи з наступними найменуваннями 20240609_150618_0005419A, 20240609_150721_0005419A; DVD+R диск на якому відеозаписи з наступними найменуваннями 20240709_230328_0005419A, 20240709_230440_0005419A; DVD+R диск на якому відеозаписи з наступними найменуваннями 20250323_113045_0005419A; DVD диск на якому відеозаписи з наступними найменуваннями VID251028-130540F-1003040-000000-0119;VID251028-125901F-1003040-000000-0122; VID251028-123859F-1003040-000000-0124 - залишити при матеріалах справи.
Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання його копії стороною кримінального провадження.

Суддя  ОСОБА_1