Номер провадження 2-др/754/40/26
Справа №754/14139/25
РІШЕННЯ
(додаткове) 
Іменем України

06 квітня 2026 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Зотько Т.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін питання про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Українська геологічна компанія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до ДУ «Центр громадського здоров`я Міністерства охорони здоров`я України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.11.2024 він звільнився за власним бажанням , про що ДП «Українська геологічна компанія» був виданий відповідний наказ №73 від 18.11.2024, однак повний розрахунок проведено не було. Таким чином відповідачем порушуються його права і він вимушений звернутись до суду за їх захистом та просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість з невиплаченої заробітної плати у сумі 56 752,17 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 72 000 грн., моральну шкоду у розмірі 100 000 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн..
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29.12.2025 було позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Українська геологічна компанія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з Державного підприємства «Українська геологічна компанія» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.11.2024 р. по 18.05.2024 р. в загальному розмірі 46 014,80 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.. В задоволенні інших вимог позову відмовлено.
Стягнуто з Державного підприємства «Українська геологічна компанія» на користь держави судовий збір в розмірі 1 211,20 грн...
17.03.2026 позивач звернувся до суду із заявою у якій зазначив, що під час ухвалення рішення судом було стягнуто на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.11.2024 р. по 18.05.2024 р. в загальному розмірі 46 014,80 грн., однак не вирішено його вимоги щодо стягнення безпосередньо самої заборгованості по за невиплаченій заробітній платі. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даною заявою.
Зваживши доводи заяви, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, матеріали поданої заяви, вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Як вбачається з письмових матеріалів справи, позивачем було заявлено в тому числі вимогу про стягнення з відповідача на його користь заборгованість з невиплаченої заробітної плати у сумі 56 752,17 грн..
Судом було встановлено, що Наказом ДП «Українська геологічна компанія» від 18.11.2024 р. №73/к/тр, ОСОБА_1 18.11.2024 р. звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (ст. 38 КЗпП України). 
Разом з тим, не спростовувалось сторонами по справі, що 18.11.2024 р. з позивачем не було здійснено розрахунку при звільненні. 
Згідно відповіді на адвокатський запит №8-97 від 03.03.2025 заборгованість ДП «Українська геологічна компанія» перед ОСОБА_1 за період липень 2024 р. - листопад 2024 р. становить 56 752,17 грн.. 
Відповідно до частини 1 статті 94 КЗпПУ заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Частиною 3 вказаної статті передбачено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.
За положеннями статті 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Згідно із частиною 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Частиною 5 статті 97 КЗпП передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Як закріплено статтею 24 Закону України «Про оплату праці», а також статтею 115 КЗпП України, - заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимог про розрахунок.
Положеннями ч. 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Отже, не проведення розрахунку з працівником у зазначені строки в свою чергу є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
17.09.2025 від представника ДП «Українська геологічна компанія» - Горбенка А.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого вимоги позову не визнали, вважають доводи позивача безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства. Зокрема, в відзиві зазначається про те, що позивачем не вірно розраховано розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки перевищено максимально граничний строк у 6 місяців для нарахування такого відшкодування, передбачений законом, вказано, що таким чином затримка в розрахунку тривала 109 робочих днів, при цьому середньоденний заробіток позивача становить 353,96 грн., у зв`язку з чим сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 38 581,64 грн., а не 72 000,00 , як зазначає позивач. Також представник вказує, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження спричинення йому моральної шкоди, яка ним оцінена у 100 000,00 грн.. На підставі викладеного, просили відмовити в задоволенні вимог позову.
Таким чином, сторона відповідача не заперечувала щодо наявності заборгованість з невиплаченої заробітної плати у сумі 56 752,17 грн..
Відтак, суд встановив в ході розгляду справи, що заборгованість з невиплаченої позивачу заробітної плати становив 56 752,17 грн., а період затримки розрахунку при звільненні позивача складає з 18.11.2024 р. по 18.08.2025 р. включно.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29.12.2025 було стягнуто з Державного підприємства «Українська геологічна компанія» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.11.2024 р. по 18.05.2024 р. в загальному розмірі 46 014,80 грн., однак при цьому судом не було вирішено питання про стягнення заборгованості з невиплаченої позивачу заробітної плати у розмірі 56 752,17 грн.
З урахуванням викладених вище обставин, вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про постановлення додаткового рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.270, 430 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Постановити у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Українська геологічна компанія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди додаткове рішення наступного змісту.
Стягнути з Державного підприємства «Українська геологічна компанія» на користь ОСОБА_1 заборгованість із невиплаченої заробітної плати у сумі 56 752,17 гривень..
На додаткове рішення може бути подано скаргу відповідно до вимог діючого законодавства.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Дані позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Дані відповідача: Державне підприємство «Українська геологічна компанія» , місцезнаходження: м. Київ, вул..Геофізиків,10 код ЄДРПОУ: 38078094.
Повний текст додаткового рішення суду складений 06.04.2026.

Суддя:        Т.А.Зотько