ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" березня 2026 р. Справа№ 910/12202/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Буравльова С.І.
суддів: Андрієнка В.В. 
Шапрана В.В. 

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті 
на рішення Господарського суду м. Києва від 01.12.2025 р. 
у справі № 910/12202/25 (суддя - Плотницька Н.Б.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діпі Транс" 
до Державної служби України з безпеки на транспорті 
про стягнення 51000,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Діпі Транс" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення 51000,00 грн заборгованості, що виникла внаслідок оплати на виконання постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 03.12.2024 р. № 129533 штрафу, підстава для оплати якого відпала.
Вимоги позивача обґрунтовані наявністю підстав для стягнення з відповідача безпідставно отриманих грошових коштів на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України. 
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.10.2025 р. відкрито провадження у справі № 910/12202/25, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).
Рішенням Господарського суду м. Києва від 01.12.2025 р. у справі № 910/12202/25 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Діпі Транс" задоволено.
Не погодившись з рішенням, Державна служба України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.
У поданій апеляційній скарзі відповідач зазначає, що позивач передчасно подав позов до суду, оскільки бюджетним законодавством передбачено спеціальний позасудовий порядок повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів, саме тому позивач повинен був звернутися до відповідача для формування подання до Казначейства щодо повернення помилково сплачених коштів.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2025 р. апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті у справі № 910/12202/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.12.2025 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті, вирішено здійснювати розгляд справи без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України та встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу впродовж 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
26.12.2025 р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Діпі Транс" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до ч. ч. 5, 7 ст. 6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Згідно з ч. 3 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
За ч. 11 ст. 242 ГПК України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення. 
Копію ухвали від 24.12.2025 р. у справі № 910/12202/25 учасникам справи було доставлено до електронних кабінетів 24.12.2025 р., доказом чого є довідки про доставку електронного документа від 25.12.2025 р., що містяться в матеріалах справи. 
Також згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала від 24.12.2025 р. у справі № 910/12202/25 оприлюднена у реєстрі 26.12.2025 р.
Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, а також закінчення строків на подання всіх заяв та клопотань, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального законодавства, колегія суддів встановила наступне.
Постановою в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті від 03.12.2024 р. № 129533 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Діпі Транс" було застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 51000,00 грн за порушення правил вантажного перевезення.
03.12.2024 р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Діпі Транс", з метою уникнення накладення арешту та блокування рахунків підприємства, до відкриття виконавчого провадження, було самостійно сплачено суму адміністративно-господарського штрафу у розмірі 51000,00 грн.
В подальшому, Товариство з обмеженою відповідальністю "Діпі Транс" оскаржило дану постанову до Харківського окружного адміністративного суду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 р. у справі № 520/2024/25 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Діпі Транс" задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 129533, винесену 03.12.2024 р. Радіоном Куштулинцем, в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2025 р. у справі № 520/2024/25 апеляційна скарга Державної служби України з безпеки на транспорті - залишена без задоволення, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 р. у справі № 520/2024/25 - залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.09.2025 р. у справі № 520/2024/25 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 р. та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2025 р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діпі Транс" до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови. 
Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідачем, на думку позивача, було стягнуто штраф за постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу № 129533 від 03.12.2024 р., яку в подальшому було скасовано в судовому порядку, тому сплачені позивачем грошові кошти у розмірі 51000,00 грн є безпідставно набутими.
Згідно зі ст. 193 ГК України, в редакції станом на момент спірних правовідносин, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Як передбачено ч. 3 ст. 1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються також до вимог про:
1) повернення виконаного за недійсним правочином;
2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;
3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;
4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Таким чином, у випадку коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02.10.2013 р. у справі № 6-88цс13, від 02.09.2014 р. у справі № 910/1620/13, від 14.10.2014 р. у справі № 922/1136/13 та від 25.02.2015 р. у справі № 910/1913/14, від 02.02.2016 р. у справі № 6-3090цс15.
Конструкція статті 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 Цивільного кодексу України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору (постанова Верховного Суду від 06.08.2019 р. у справі № 910/5027/18).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. 
Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. 
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
За ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Як було встановлено вище, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 р., залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2025 р. у справі № 520/2024/25, постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 129533 від 03.12.2024 р., яка була винесена в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті, було визнано протиправною та скасовано.
Таким чином сплачена позивачем сума штрафу є безпідставно набутим майном в розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України.
Стосовно доводів скаржника про те, що позивач передчасно подав позов до суду, оскільки бюджетним законодавством передбачено спеціальний позасудовий порядок повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів, який визначений Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 р. № 787.
Вбачається, що до випадків помилково чи надміру зарахованих до бюджету застосовується Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 р. № 787.
Однак, сума адміністративно-господарського штрафу у розмірі 51000,00 грн, яку вніс до бюджету позивач, не є помилково чи надміру зарахованою, оскільки була сплачена останнім на виконання постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 129533 від 03.12.2024 р.
Отже, Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 р. № 787, не поширюється на спірні правовідносини.
На момент сплати позивачем адміністративно-господарського штрафу у розмірі 51000,00 грн правова підстава для такого платежу існувала - була чинною постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № 129533 від 03.12.2024 р.
Тому не можна вважати, що позивач сплатив кошти помилково. Так само з огляду на обставини справи немає підстав вважати, що він сплатив штраф надміру, тобто у розмірі більшому, ніж визначений у зазначеній постанові. Надалі з огляду на набрання законної сили судовим рішенням адміністративного суду про визнання протиправною та скасування такої постанови відповідна юридична підстава відпала.
Після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 Цивільного кодексу України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави (постанови Верховного Суду від 21.08.2019 р. у справі № 911/3681/17, від 15.10.2019 р. у справі № 911/3749/17, від 22.01.2020 р. у справі № 910/1809/18, від 01.02.2020 р. у справі № 922/614/19, від 23.11.2021 р. у справі № 359/3373/16-ц.
Таким чином, оскільки відпала правова підстава для сплати штрафу за постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу № 129533 від 03.12.2024 р., тому перераховані позивачем грошові кошти у загальному розмірі 51000,00 грн у розумінні ст. 1212 ЦК України вважаються такими, що безпідставно набуті, і, як наслідок, підлягають поверненню позивачу.
Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 51000,00 грн заборгованості, що виникла внаслідок оплати на виконання постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 03.12.2024 р. № 129533, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76, 77, 78 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Як передбачено ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 01.12.2025 р. у справі № 910/12202/25 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Державної служби України з безпеки на транспорті задоволенню не підлягає. 
Відповідно до статті 129 ГПК України та, беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги необхідно покласти на скаржника.
Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.
Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених нормами чинного законодавства. 
Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду м. Києва від 01.12.2025 р. у справі № 910/12202/25 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державну службу України з безпеки на транспорті.
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.І. Буравльов 

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран