Справа № 697/1755/25 
Провадження № 2/697/66/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2026 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді - Скирди Б.К.,
за участю секретаря судового засідання - Шакало Л.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Канів, Черкаської області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі також - ТОВ «Бізнес позика», позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.10.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Договір № 474234-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
ТОВ «Бізнес Позика» 03.10.2023 направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір № 474234-КС-002 про надання кредиту.
03.10.2023 ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 474234-КС-002 про надання кредиту на умовах, визначених офертою.
Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-9231 на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий відповідачем було введено/відправлено.
Таким чином, 03.10.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено договір № 474234-КС-002 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 7 000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.
Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1,15407143 процентів за кожен день користування Кредитом.
Пунктом 2 Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом нараховується на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів.
Пунктом 3 Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору.
ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 7 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 (котру позичальником вказано при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням).
Боржник свої зобов`язання за кредитним договором № 474234-КС-002 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише частково сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у розрахунку заборгованості за договором № 474234-КС-002 позичальника ОСОБА_1 , чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 474234-КС-002 позичальника ОСОБА_1 , відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за договором № 474234-КС-002 на загальну суму 3 040,00 грн.
Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.
Відповідно до п. 2 договору, протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.
ТОВ «Бізнес Позика» не нарахувало та не просить суд стягнути з відповідача на користь позивача жодну неустойку (у формі пені чи штрафів). ТОВ «Бізнес Позика» просить стягнути з відповідача лише заборгованість по тілу, процентам та комісії за надання кредиту, які нараховані відповідно до умов кредитного договору та норм Цивільного кодексу України.
Також звертають увагу на те, що ТОВ «Бізнес Позика» не нараховувало жодних процентів після закінчення строку дії Кредитного договору.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, заборгованість відповідача за кредитним договором після закінчення строку дії кредитного договору не змінювалася (тобто проценти за кредитним договором після закінчення строку дії кредитного договору не нараховувались).
Зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у Боржника станом на 22.06.2025 утворилась заборгованість за Договором № 474234-КС-002 про надання кредиту в розмірі 25 709,50 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 7 000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 18 356,59 грн.; суми прострочених платежів за комісією - 352,91 грн.
За таких умов, позивач просить суд витребувати в АТ КБ «Приватбанк» (ЄДРПОУ: 14360570, місце реєстрації: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) письмові докази, які містять банківську таємницю, а саме: письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтвердив або спростував факт випуску банківської картки № НОМЕР_2 (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ); письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_2 за період з 03.10.2023 (дата видачі кредиту) по 19.03.2024 (дата закінчення терміну кредитування); стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 474234-КС-002 про надання кредиту від 03.10.2023 в розмірі 25 709,50 грн. та понесені позивачем судові витрати.
Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15.07.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін; витребувано в АТ КБ «Приватбанк» (ЄДРПОУ: 14360570, місце реєстрації: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) письмові докази, які містять банківську таємницю, а саме: письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтвердив або спростував факт випуску банківської картки № НОМЕР_2 (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ); письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_2 за період з 03.10.2023 (дата видачі кредиту) по 19.03.2024 (дата закінчення терміну кредитування) (а.с.66-67).
22.10.2025 від ОСОБА_1 на адресу суду надійшла заява в якій він вказав, що позов визнає частково, а саме тіло кредиту, інші позовні вимоги не визнає. Просить суд розглянути справу без його участі, оскільки перебуває на службі в ЗСУ (а.с.103).
18.11.2025 до суду від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Хорошун О.В. надійшли додаткові пояснення у справі в яких представником зазначено, що 03.10.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Договір № 474234-КС-002 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п.1 Договору кредиту, ТОВ «Бізпозика» надає позичальнику грошові кошти в сумі 7 000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.
Відповідно до п.2.3 Договору, строк на який надається кредит становить 24 тижні.
Дата видачі кредиту 03.10.2023. Дата повернення кредиту 19.03.2024.
З 22.12.2023 року ОСОБА_1 призваний на військову службу в зв`язку з мобілізацією про що свідчить копія військового квитка серія НОМЕР_4 , виданого 22.12.2023.
З даного періоду часу ОСОБА_1 постійно перебуває в зоні бойових дій, оскільки місце локації частини в якій він проходить службу м. Краматорськ Донецької області про що свідчить довідка форми 5 видана 14.10.2025 за вих. № 53 в/ч НОМЕР_5 .
Беручи до уваги спеціальні норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в останній редакції), військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
ОСОБА_1 є учасником бойових дій про що свідчить довідка форми 6 видана 07.08.2024 за вих. № 47, а також посвідчення НОМЕР_6 , видане 26.02.2025, а також копія військового квитка серії НОМЕР_4 заповненого 22.12.2023.
Таким чином вважає, що на кредитні відносини, які виникли між позивачем та відповідачем розповсюджуються вимоги ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а отже проценти за користування кредитом в розмірі 18 356,59 грн. не повинні бути нараховані кредитодавцем.
Просить суд позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» задовольнити частково в частині стягнення тіла кредиту в сумі 7 000,00 грн., в іншій частині відмовити в задоволенні позову. Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору як особу, яка є учасником бойових дій (а.с.119-120).
18.11.2025 до суду від представника позивача ТОВ «Бізнес Позика» Козачок М.О. надійшли додаткові пояснення у справі в яких вказав, що у ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» йдеться про не нарахування процентів, а не про списання всіх процентів, які були нараховані до набрання чинності змін до цієї норми.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до події, факту застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.
Позивач не нараховував жодної неустойки у формі пені чи штрафів та не заявляв у позовних вимогах жодну пеню чи штрафи (форму цивільно-правової відповідальності за неналежне виконання умов кредитного договору), тому в даному випадку до цих правовідносин не може бути застосовано принцип зворотної сили закону у часі.
Крім того, конструкція ч. 15 ст. 14 Закону № 2011-ХІІ не передбачає звільнення військовослужбовців та членів їх сімей від сплати відсотків за користування кредитом, а лише визначає умови, за яких такі відсотки не нараховуються. Законодавець чітко встановив, що ці умови пов`язані з певними періодами проходження військової служби. Враховуючи це, підстав для застосування принципу зворотної дії закону в часі до спірних правовідносин не вбачається.
Звертає увагу на те, що ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачає звільнення військовослужбовців (чоловіка чи дружини військовослужбовця) від обов`язку по сплаті комісії за надання кредиту.
03.10.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Договір № 4742-КС-002 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п. 1 Кредитного договору, термін дії договору до 19.03.2024.
Як вбачається з додаткових пояснень та доданих до нього документів, відповідач з 22.12.2023 був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації. Саме з цього моменту на нього поширюється дія ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо не нарахування процентів.
При цьому, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту, процентам, які були нараховані від дати укладення кредитного договору до дати мобілізації його до лав ЗСУ, а саме з 03.10.2023 по 21.12.2023 включно та комісія за надання кредиту.
До позовної заяви був доданий детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором.
На початку розрахунку заборгованості зазначено ПІБ позичальника, номер кредитного договору, дата надання кредиту, сума наданого кредиту, відсоткова ставка за користування кредитом, валюта кредиту, дата розрахунку заборгованості.
У середній частині розрахунку заборгованості викладені таблиці із зазначенням наступної інформації: Перша колонка - відповідний період (календарний день); Друга колонка (горизонтальна) - розмір заборгованості за кредитним договором (із зазначенням окремо інформації щодо заборгованості за тілом кредиту, відсотками за користування кредитом та комісією, а також загальним розміром заборгованості за відповідний період (календарний день) та загалом (у самому кінці розрахунку заборгованості); Третя колонка (горизонтальна) - розмір надходжень (платежів) за кредитним договором, які здійснював відповідач (із зазначенням окремо інформації щодо надходжень (платежів) за тілом кредиту, відсотками за користування кредитом та комісією, а також загальним розміром надходжень (платежів) за відповідний період (календарний день) та загалом (у самому кінці розрахунку заборгованості); Четверта колонка (горизонтальна) - залишок заборгованості за кредитним договором (із зазначенням окремо інформації щодо залишку заборгованості за тілом кредиту, відсотками за користування кредитом та комісією, а також загальним розміром залишку заборгованості за відповідний період (календарний день) та загалом (у самому кінці розрахунку заборгованості).
У кінці розрахунку заборгованості зазначена поточна заборгованість клієнта, загальна заборгованість за кредитним договором станом на дату складання розрахунку заборгованості, в тому числі із зазначенням окремо заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за відсотками за користування кредитом та заборгованості за комісією.
Вищезазначений розрахунок заборгованості ґрунтується на умовах кредитного договору та узгоджується з матеріалами справи.
Як вбачається з доданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості за кредитним договором, розмір заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 21.12.2023 становить загальну суму 13 249,50 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7 000,00 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 5 896,59 грн., заборгованості за комісією за надання кредиту в розмірі 352,91 грн.
Просять суд врахувати під час розгляду та вирішення справи ці додаткові пояснення; позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують (а.с.132-135).
Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28.01.2026 в зв`язку з невиконанням ухвали про витребування доказів повторно витребувано в АТ КБ «Приватбанк» (ЄДРПОУ: 14360570, місце реєстрації: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) письмові докази, які містять банківську таємницю, а саме: письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтвердив або спростував факт випуску банківської картки № НОМЕР_2 (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ); письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_2 за період з 03.10.2023 (дата видачі кредиту) по 19.03.2024 (дата закінчення терміну кредитування) (а.с.163-165).
17.02.2026 на адресу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від АТ КБ «Приватбанк» надійшли витребовувані документи (а.с.181-185).
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. В додаткових поясненнях просив розглянути справу без участі їх представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.135).
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, свої інтереси уповноважив представляти адвоката Хорошун О.В.
Представник відповідача - адвокат Хорошун О.В. у судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву з проханням розглянути справу за відсутності відповідача та його представника, врахувати при прийнятті рішення її додаткові пояснення (а.с.159).
Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 03.10.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 474234-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Даний договір підписаний електронними підписами з одноразовим ідентифікатором UA-9231 (п. 8 договору) (а.с.19-23).
ТОВ «Бізнес Позика» 03.10.2023 направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти Договір № 474234-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) (а.с.24-28).
03.10.2023 ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 474234-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) (а.с.29-33).
Відповідно до п. 2.1 договору № 474234-КС-002 від 03.10.2023, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти в розмірі 7 000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика».
Відповідно до п. 2.3 договору, строк кредитування 24 тижні.
Згідно з п. 2.4 договору, стандартна процентна ставка за кредитом: в день 2,00000000, фіксована. Знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,15407143, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку.
Відповідно до п. 2.5 договору, комісія за надання кредиту 1 050,00 грн. Розмір комісії, встановлений цим пунктом Договору, залишається незмінним протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений Договором розмір комісії не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку.
Відповідно до п. 2.7. договору, термін дії договору: до 19.03.2024.
Відповідно до п. 2.8. договору, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 18 240,00 грн.
Відповідно до п. 2.9. договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка 9 285,11 процентів.
Відповідно до п. 2.10. договору, дата видачі кредиту 03.10.2023.
Відповідно до п. 2.11 договору, дата повернення кредиту 19.03.2024.
Пунктом 3.2.3. договору встановлений графік платежів, припускаючи, що позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься знижена процентна ставка. Усього 12 періодів з 17.10.2023 по 19.03.2024, розраховано суму процентів за користування кредитом, суму часткового платежу основної суми та суму комісії за надання кредиту у кожному періоді. Згідно графіку проценти за користування кредитом усього: 10 190,00 грн., частковий платіж основної суми, усього: 7 000,00 грн., комісія за надання кредиту, усього: 1 050,00 грн., загальний платіж, усього: 18 240,00 грн.
Згідно з п. 4.2.3 договору, позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені Договором, до закінчення строку (терміну) дії Договору.
Згідно положень п. 7.3.1 договору, позичальник підтвердив, що до укладання договору отримав від кредитодавця (в т.ч. кредитного посередника) інформацію та документи, надання яких передбачено законодавством України, зокрема передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», Паспорт споживчого кредиту, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також про умови договору і правила, що розміщені на сайті кредитодавця.
Відповідно до паспорта споживчого кредиту тип кредиту: кредит; сума/ліміт кредиту: 7 000,00 грн.; строк кредитування: 169 днів (24 тижні); спосіб надання кредиту: безготівковим шляхом протягом 3 робочих днів; комісія за надання кредиту: 1 050,00 грн.; загальні витрати за кредитом: 11 240,00 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) - 18 240,00 грн. Також паспорт кредиту містить графік платежів та відомості про наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про надання кредиту (а.с.17-18).
ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором виконало та надало відповідачу грошові кошти в розмірі 7 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 (котрий позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується анкетою клієнта (а.с.35).
З Візуальної форми послідовності дій клієнта ТОВ «Бізнес Позика» вбачається послідовність дій ОСОБА_1 в ІТС товариства на сайті https://my.tpozyka.com 03.10.2023 щодо укладення Договору про надання кредиту № 474234-КС-002 (а.с.34).
Відповідно до підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «Профіт Гід», в рамках Договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-5 від 04.11.2020 та на підставі платіжної інструкції (замовлення) відправника, ТОВ «Профіт Гід» було здійснено наступний успішний переказ грошових коштів на рахунок отримувача: номер платіжної інструкції - 99e694d8-61ed-11ee-b82f-000c29d57ed21; платник - ТОВ «Бізнес Позика», код 41084239; номер транзакції - 39633-84092-39133; дата/час здійснення переказу коштів - 2023-10-03 16:06:50; сума переказу - 7 000,00 грн.; номер платіжної картки отримувача - НОМЕР_7 ; емітент платіжної картки отримувача - PRIVAT BANK; код авторизації - 439075; код RRN - 327616156034; призначення переказу - перерах. коштів ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_3 згідно до кредитного договору № 474234-КС-002 від 03.10.2023 Без ПДВ (а.с.36).
Згідно з інформацією АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-260204/50735-БТ від 09.02.2026, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 ( НОМЕР_8 ) (а.с.181).
Відповідно до виписки АТ КБ «ПриватБанк» за договором № б/н за період 03.10.2023-19.03.2024 по рахунку ОСОБА_1 , 03.10.2023 вбачається операція зарахування коштів в сумі 7 000,00 грн., деталі операції зарахування переказу на картку (а.с.182-185).
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 474234-КС-002 від 03.10.2023, ОСОБА_1 має заборгованість станом на 03.07.2025 у сумі 25 709,50 грн., з яких: 7 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 18 356,59 грн. - заборгованість по відсотках; 352,91 грн. - заборгованість по комісії (а.с.12-15).
Відповідно до довідки про стан заборгованості, ОСОБА_1 за договором № 474234-КС-002 про надання кредиту від 03.10.2023 станом на 03.07.2025 має заборгованість в розмірі 25 709,50 грн., яка складається з: 7 000,00 грн. - загальна заборгованість за договором; 18 356,59 грн. - заборгованість по відсотках; 352,91 грн. - заборгованість по комісії (а.с.16).
Вказана сума заявлена позивачем до стягнення.
Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд виходить з наступних мотивів.
Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 36 КПК України та ст. 79 КАС України.
За змістом ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 03.10.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 474234-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), у формі електронного документу, який було підписано з використанням позичальником ОСОБА_1 електронного підпису одноразовим ідентифікатором UA-9231.
Так, для укладення кредитного договору та його підписання ОСОБА_1 було вчинено наступні для цього дії: вхід в особистий кабінет, передача інформації обраних клієнтом умов кредиту, підписання паспорта споживчого кредиту та інформаційного повідомлення, запит на відправку шаблону акцепту, підписання договору клієнтом (а.с.34).
Оскільки без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суд дійшов висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, за яким з рахунку ТОВ «Бізнес Позика» перераховано кошти шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки ОСОБА_1 , зареєстрованої останнім у особистому кабінеті на сайті https://my.tpozyka.com.
Отже, з досліджених судом доказів встановлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт, та ОСОБА_1 підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, то без отримання відповідного ідентифікатора на номер мобільного телефону, який ним особисто зазначений, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).
Отже, факт укладення договору між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 підтверджується достатніми та належними доказами, наданими позивачем.
Крім того, відповідач та його представник - адвокат Хорошун О.В. не заперечують факту укладення кредитного договору та отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів.
Відповідно до договору № 474234-КС-002 від 03.10.2023 та анкети клієнта, позичальником вказано реквізити належного йому електронного платіжного засобу для перерахування коштів за договором: № 4731-2196-4408-7482 (а.с.23, 35).
Виконання ТОВ «Бізнес Позика» взятих на себе зобов`язань по договору з перерахування та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 7 000,00 грн. на картку № НОМЕР_2 підтверджується підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПрофітГід» (а.с.36).
Також, з відповіді АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-260204/50735-БТ від 09.02.2026 встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 ( НОМЕР_8 ), на яку були зараховані кошти 03.10.2023 в сумі 7 000,00 грн. (а.с.181-185).
У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки, на яку первісним кредитором здійснено перерахування позичених грошових коштів, номер телефону), були використані неправомірно для укладення кредитного договору від його імені, до суду не надано. Також слід звернути увагу на те, що відповідач до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій не звертався, як і не оскаржував правомірність укладеного договору.
Крім того суд зазначає, що враховуючи умови надання кредитних коштів, саме боржник має доступ до свого рахунку, і він має можливість надати суду виписку з свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредиторів на виконання укладеного договору. Натомість відповідачем така виписка надана не була.
Також суд зауважує, що укладений договір № 474234-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 03.10.2023, підписаний сторонами та містить всі істотні умови договору та терміни повернення кредиту (користування ним).
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Як вже було встановлено судом, договір № 474234-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 03.10.2023 підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; боржник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо його умов та в подальшому договір виконував.
Кредитний договір містить повну інформацію щодо умов кредитування, а саме щодо суми та періоду надання кредиту (пункт 2.6, 2.7 Договору) і розміру процентної ставки (пункт 2.4 Договору), порядку надання і погашення кредиту, відповідальності за порушення умов договору.
Враховуючи зміст кредитного договору, слід дійти висновку, що ОСОБА_1 з моменту підписання цього договору був обізнаний щодо оплатності наданого кредиту, а також щодо свого обов`язку вносити плату за користування кредитом, розміру процентів, порядку їх сплати та відповідальності за прострочення погашення кредиту.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не заперечував укладення ним договору № 474234-КС-002 про надання кредиту від 03.10.2023 з ТОВ «Бізнес Позика», не надав жодних доказів на підтвердження виконання ним зобов`язань за договором, або на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості.
Із наданих сторонами доказів вбачається, що боржником було здійснено лише два платежі за договором № 474234-КС-002 про надання кредиту, чим порушено зобов`язання встановлені договором, що призвело до подорожчання кредиту, оскільки відсоткова ставка в розмірі 1,15407143% нараховувалась за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості, відповідно до п. 2.4 договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою (2,00000000%) починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3 та Додатку № 1 до Договору, та до закінчення строку дії договору.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що проценти за користування кредитом за відсотковою ставкою в розмірі 1,15407143% в день нараховані позивачем за 7 календарних днів, а починаючи з 8 календарного дня відсоткова ставка нараховувалася в розмірі 2,00000000% в день, як передбачено договором про надання кредиту. Загальна сума нарахованих відсотків становить 18 356,59 грн., і зазначена сума після закінчення строку дії договору (19.03.2024) не змінювалася.
Нарахування відсотків позивачем правомірно здійснювалось відповідно до п. 2.4 договору. Протягом строку кредитування, плата за користування кредитом нараховувалась на залишок заборгованості по кредиту, розмір якої був більшим, ніж зазначено у графіку платежів, з огляду на неналежне виконання зобов`язань відповідачем.
В правових позиція Верховного Суду зазначено про відсутність підстав для визнання договорів недійсними, зокрема, пунктів договору щодо нарахування процентів за користування кредитом та відсутність порушень зі сторони кредитодавця вимог ЗУ «Про захист прав споживачів», які укладені відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», що відображено в постановах від 12.01.2022 у справі № 524/5556/19, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20, від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20, від 18.06.2021 у справі № 234/8079/20.
Волевиявлення сторони щодо підписання договору свідчить, що особа, яка погоджується укласти договір, отримала всі необхідні відомості для прийняття рішення про погодження умов договору.
Відповідачем підписано вказаний кредитний договір, а відтак, останній погодився з визначеними договором умовами та розумів наслідки невиконання його положень.
Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У разі не спростування презумпції правомірності договору, зокрема в частині умов щодо нарахування відсотків, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Таким чином, вказані нарахування процентів за користування кредитом відповідають умовам укладеного між сторонами договору та зазначеним нормам права.
Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
Передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Однак, у справі не встановлено, що ТОВ «Бізнес Позика» приховало від позичальника об`єктивну інформацію щодо сукупної вартості кредиту. Розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.
Щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по комісії за надання кредиту, суд зазначає наступне.
За змістом Договору № 474234-КС-002 ОСОБА_1 погодив комісію за надання кредиту в розмірі 1 050,00 грн., засвідчивши це своїм електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до п. 2.5. Кредитного договору, комісія за надання кредиту становить 1 050,00 грн. Розмір комісії, встановлений цим пунктом договору, залишається незмінним протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір комісії не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22).
Таким чином, виходячи з аналізу вимог п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).
Тобто, сторони кредитного договору погодили сплату комісії за надання кредиту в розмірі 1 050,00 грн., що не суперечить наведеним вище вимогам закону, тому, підстав для визнання умови договору про сплату комісії за надання кредиту нікчемною, немає.
Проте, як вбачається з наданого військового квитка серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 був призваний у Збройні Сили України на військову службу за контрактом 26.12.2023 (а.с.122-124).
Відповідно до пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що військовослужбовці особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні діє з 18 березня 2014 року по теперішній час.
Статтею 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» унормовано, що дія цього Закону поширюється на: 1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі - військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів), які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей; 2) військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; 3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей; 4) членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони України.
Аналіз п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» свідчить про те, що пільги мають: - військовослужбовці, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову; - військовослужбовці під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, вирішено, зокрема оголосити та провести загальну мобілізацію.
Верховний Суд у постанові від 4 вересня 2024 року у справі № 426/4264/19 зробив висновок про те, що на пільги щодо ненарахування процентів за користування кредитом відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» мають право лише позичальники військовослужбовці, які були мобілізовані.
Документами, які надають мобілізованому позичальнику право на звільнення від нарахування процентів за користування кредитом, є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.
Як вбачається з копії військового квитка серії НОМЕР_4 від 22.12.2023 та Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_9 від 26.12.2023 № 365, ОСОБА_1 26.12.2023 призваний у Збройні Сили України на підставі наказу командира 718 ОНАБ № 46-РС та зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення (а.с.122-124, 176).
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_6 від 26.02.2025, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, учасників бойових дій (а.с.177).
Згідно довідки командира військової частини НОМЕР_5 від 14.10.2025 № 53, солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_5 АДРЕСА_1 (а.с.108).
Таким чином, на відповідача ОСОБА_1 з 26.12.2023, як на військовослужбовця, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, поширювалися пільги передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом на весь час його призову.
Не надання відповідачем ОСОБА_1 до фінансової установи документів, які дають йому відповідні пільги передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» суд оцінює відповідно до вимог процесуального законодавства, і з урахуванням конкретних обставин цієї справи, та вважає, що не надання документів про зарахування до військової частини кредитору, не спростовує той факт, що на ОСОБА_1 розповсюджується дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». При цьому, за наявності позову фінансової установи про стягнення боргу за кредитним договором суди повинні самостійно здійснювати перерахунок кредитної заборгованості з огляду на поширення на позичальника пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зменшити визначений банком обсяг заборгованості за тілом кредиту на суми зарахованих платежів на погашення штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом).
Аналогічний висновок щодо застосування відповідних норм права висловлено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі № 642/548/21.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом після 26.12.2023 (день зарахування до військової частини) відсутні.
Отже, станом на 25.12.2023 у відповідача ОСОБА_1 була наявна заборгованість за договором № 474234-КС-002 про надання кредиту від 03.10.2023: 7 000,00 грн. - тіло кредиту, 6 456,59 грн. - проценти за користування кредитом та 352,91 грн. - комісія (а.с.12-15).
Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 474234-КС-002 від 03.10.2023 в розмірі 13 809,50 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 7 000,00 грн., заборгованості по відсоткам у сумі 6 456,59 грн. та комісії в сумі 352,91 грн.
У іншій частині позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 9293 від 10.07.2025 (а.с.1).
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються учасники бойових дій.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_6 від 26.02.2025 (а.с.107).
Таким чином, ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Системний аналіз приписів ст. 141 ЦПК України дає підстави для висновку, що у випадку, коли рішення суду ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору, він компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Позовні вимоги позивача задоволено частково, а саме на 53,71% (13 809,50 грн. х 100 : 25 709,50 грн.).
Оскільки в даній справі відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому відповідно до вимог законодавства, враховуючи підстави для звільнення відповідача від сплати судового збору, суд вважає за необхідне компенсувати частину сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1 301,07 грн. (2 422,40 грн. х 53,71%) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 268, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за Договором № 474234-КС-002 про надання кредиту від 03.10.2023 в розмірі 13 809,50 грн. (тринадцять тисяч вісімсот дев`ять гривень, 50 копійок), з яких: 7 000,00 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 6 456,59 грн. - сума прострочених платежів по процентах, 352,91 грн. - сума прострочених платежів за комісією.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Сплачений Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судовий збір у розмірі 1 301,07 грн. (одна тисяча триста одна гривня, 07 копійок) компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення у порядку, встановленому чинним законодавством.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», код ЄДРПОУ 41084239, юридична адреса: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Головуючий Б . К . Скирда