ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

10 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/33793/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),
суддів: Суховарова А.В., Головко О.В., 
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року (суддя Єфанова О.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» про визнання протиправним рішення та дії, зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної установи «Дніпровська виправна колонія № 89» про визнання протиправними дій та рішення, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.12.2024 позовну заяву залишено без руху із наданням строку на усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 позовну заяву повернуто позивачу.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.07.2025 апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Завгороднього Олександра Сергійовича на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 в справі № 160/33793/24 задоволено частково.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 в справі № 160/33793/24 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Дніпровська виправна колонія № 89» про визнання протиправними дій та рішення, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди скасовано.
Направлено справу №160/33793/24 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Апеляційний суд вказав, що позивача не повідомили належним чином про ухвалу суду від 27.12.2024, а тому повернення позовної заяви з підстав неусунення недоліків позовної заяви ухвалою від 06.01.2022 є необґрунтованим.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.09.2025 позовну заяву залишено без руху із наданням строку на усунення недоліків.
Вказана ухвала 08.09.2025 направлена до електронного кабінету представника позивача Завгороднього Олександра Сергійовича, якому за його заявою надано доступ до матеріалів справи в Електронному кабінеті.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2025 позовну заяву повернуто позивачу.
Не погоджуючись з такою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до безпідставного повернення позовної заяви.
В поданій апеляційній скарзі скаржник зазначив, що не отримував ухвалу про залишення позовної заяви без руху, а отже не мав можливості усунути визначені судом недоліки. З огляду на зазначене, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно із частиною п`ятою статті 251 КАС учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення в електронній формі надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Відповідно частини шостої статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є:
1) день вручення судового рішення під розписку;
2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;
3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;
4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;
5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Відповідно до частини сьомої статті 251 КАС якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.
За змістом частини одинадцятої статті 251 КАС якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом із повідомленням про вручення.
У частині першій статті 18 КАС передбачено, що у судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система.
Позовні та інші заяви, скарги та інші визначені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в день надходження документів (частина друга статті 18 КАС).
Згідно із частиною четвертою статті 18 КАС Єдина судова інформаційно-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, у порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина п`ята статті 18 КАС).
Відповідно до частин шостої, сьомої статті 18 КАС адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
За частиною восьмою статті 18 КАС України реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі в порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до статті 42 КАС учасниками справи є сторони, треті особи. У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
За частинами першою, другою статті 46 КАС сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.
Позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.
Згідно із частинами першою, другою статті 55 КАС сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу.
Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.
Відповідно до частин першої, другої статті 60 КАС представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.
Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.
За частиною третьою статті 60 КАС про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суду шляхом подання письмової заяви. 
Як встановлено матеріалами справи, адвокат Завгородній Олександр Сергійович є представником ОСОБА_1 у цій справі та має електронний кабінет у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд». З цих мотивів ухвала суду від 05.09.2025 була направлена саме в електронний кабінет представника позивача.
З огляду на ці обставини, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на постанову Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 08 лютого 2024 року в справі №480/8341/22, в якій зазначено, що «в ситуації, коли позивач (як фізична особа) не має офіційної електронної адреси, але її має адвокат, який представляв в суді його інтереси, суд, відповідно до приписів частини п`ятої статті 18 КАС України, надсилає електронну копію судового рішення адвокату як представнику позивача на офіційну електронну адресу, що, в розумінні приписів частини сьомої статі 251 КАС України, є належним і достатнім способом вручення судового рішення учаснику справи, з датою якого можна пов`язувати строк на його апеляційне оскарження позивачем як «учасником справи».
З наведених мотивів об`єднана палата дійшла висновку, що сам факт ненадіслання судом першої інстанції безпосередньо позивачеві копії судового рішення – ухваленого за наслідками розгляду справи – на паперових носіях (тобто засобами поштового зв`язку), але за наявності підтвердження належного надіслання (як і вручення) копії судового рішення представнику позивача (адвокату) із застосуванням єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, не дає достатніх підстав вважати, що позивач не отримав судового рішення, відповідно не міг знати про результат розгляду своєї справи, з яким він, власне, не погоджується.
Вказана позиція також підтримана Верховним Судом у постановах від 09 січня 2025 року у справі № 480/11349/23 та 09 лютого 2025 року у справі № 440/8024/23.
Матеріалами справи встановлено, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.09.2025 позовну заяву залишено без руху із наданням строку на усунення недоліків.
Вказана ухвала 08.09.2025 направлена до електронного кабінету представника позивача Завгороднього Олександра Сергійовича, якому за його заявою надано доступ до матеріалів справи в Електронному кабінеті.
Станом на 18.09.2025 вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачем не виконані, заяв (клопотань) на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху не надано, ні через канцелярію суду, ні поштовим зв`язком.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів зазначає, що суд першої інтенції, направивши копію ухвали від 05.09.2025 представнику позивача через підсистему «Електронний суд», не порушив вимоги процесуального законодавства.
Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.
Відповідно до вимог ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України - суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, крім іншого, колегія суддів вважає за необхідне надати оцінку діям суду першої інстанції під час залишення позовної заяви без руху. 
Як встановлено судом апеляційної інстанції залишаючи позовну заяву без руху, суддя встановив, що:
- позивачем не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.
- Згідно з п.3 ч.5 ст.160 КАС України в позовній заяві зазначаються: зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.Проте, позовна заява не містить обґрунтований розрахунок. Позивач лише зазначає, що він визначив суму шкоди в розмірі 777777 грн, проте, з чого вона складається не зазначено. При цьому, суддя не надає оцінку обгрунтованості розрахунку.
- Згідно з ч.4 ст.161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Так, позивач просить визнати протиправним рішення відповідача, проте не зазначає, яке саме рішення та не надає до позовної заяви таке рішення.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (частина перша статті 9 КАС).
Відкриття провадження у справі регламентовано нормами глави 2 розділу ІІ КАС, які не наділяють суд повноваженнями при вирішенні питання про відкриття провадження у справі давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, належності, допустимості та достатності доказів, на які посилається позивач у позовній заяві, визначати належних учасників справи.
Ці питання можуть вирішуватись на інших стадіях адміністративного процесу. Неповнота, навіть очевидна з точки зору професійного судді, з якою позивач обґрунтував позовні вимоги, в тому числі й щодо правової підстави позову, а також ненадання доказів на підтвердження позовних вимог не можуть бути підставою для залишення позовної заяви без руху та повернення позовної заяви позивачу в подальшому.
Після відкриття провадження у справі суд першої інстанції (в разі наявності підстав, визначених нормами КАС) може провести підготовче судове засідання для з`ясування відповідно до частини другої статті 173 цього Кодексу, зокрема, питань щодо остаточної визначеності предмета спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі на підставі позовної заяви і доданих до неї доказів.
Аналогічна за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 320/14843/23 від 25.01.2024.
Велика Палата Верховного Суду у справі №320/14843/23 (постанова від 25.01.2024) висловила позицію суть якої полягає в тому, що неповнота, навіть очевидна з точки зору професійного судді, з якою позивач обгрунтував позовні вимоги, в тому числі й щодо правової підстави позову, а також ненадання доказів на підтвердження позовних вимог, не можуть бути підставою для залишення позовної заяви без руху та повернення позовної заяви позивачу в подальшому.
Колегія суддів зазначає, що повернення позову у зв`язку з неусуненням недоліків може мати місце за умови, якщо недоліки позову є такими, що їхня наявність позбавляє суд можливості вирішити справу по суті та ухвалити рішення про повне чи часткове задоволення позову або повну чи часткову відмову у його задоволенні.
Однак, на думку колегії суддів, у цьому випадку таких істотних недоліків не існувало, оскільки у прохальній частині позивач виклав свої позовні вимоги, а відповідні докази мав можливість витребувати також і у відповідача під час розгляд справа по суті позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції фактично надав оцінку доводам та доказам, ще до відкриття провадження у справі щодо їх об`єму та допустимості, що є неприпустимим та обмеженням позивача у доступі до правосуддя, гарантованим Європейською конвенцією із прав людини та основоположних свобод. При вирішенні питання про відкриття провадження у справі суд не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Зазначені питання мають вирішуватись на інших стадіях адміністративного процесу.
Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу.
Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 серпня 2023 року по справі №990/114/23.
Так, як вказала Велика Палата Верховного Суду, «КАС не передбачає конкретну форму викладу позовних вимог, а наділяє позивача правом визначати учасників справи та довільно викласти зміст позовних вимог спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.
Отже, стаття 160 КАС не конкретизує вимоги щодо змісту позовної заяви, який викладається позивачем в довільній формі. Головним є те, щоб позовна заява містила виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, достатність яких в подальшому має бути оцінена судом в ході судового розгляду справи по суті.
Однак суд першої інстанції вказані норми процесуального права не врахував. Фактично суд вдався до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів, що не віднесено до компетенції суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, гарантованого йому національним та європейським законодавством права на доступ до правосуддя.
Крім того, колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції не був позбавлений можливості продовжити строк на усунення недоліків позовної заяви із наданням більш тривалого строку на усунення таких, у зв`язку із статусом особи, яка відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, комунікація позивача з його представником потребує значного часу на надання відповідних доказів або пояснень, щодо визначних судом першої інстанції питань.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої інстанції діяв не у спосіб, визначений процесуальним законом, та передчасно повернув позивачу позовну заяву з підстав неусунення недоліків апеляційної скарги, що не відповідає дійсним обставинам справи.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання, і є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направленням справи до цього суду для продовження розгляду.
Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, - 

ПОТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року скасувати.
Справу направити до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова 

суддя А.В. Суховаров 

суддя О.В. Головко