БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
16400, м. Борзна, Чернігівської обл., вул. Незалежності, буд. 4 тел.: 0 (4653) 3-50-01
Справа №730/225/26 
Провадження № 2-а/730/4/2026
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" березня 2026 р.  м. Борзна
Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Ріхтера В.В. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови ББА № 629595 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122; ч. 5 ст. 121 КУпАП. 
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 09 лютого 2026 року поліцейським сектору реагування патрульної поліції (м. Борзна) ВП № 3 Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області старшим сержантом поліції Салієвим Михайлом Сергійовичем було винесено постанову серії ББА № 629595 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 та ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. Відповідно до змісту оскаржуваної постанови 09.02.2026 року о 09 год. 30 хв. у м. Борзна по вул. Г. Барвінок водій, керуючи ТЗ, порушила вимоги п. 2.3.В та п.2.9.Д ПДР України. Позивач уважає, що вищезазначена постанова є незаконною, та такою, що складена із значними порушеннями і без доведення в установленому порядку вини позивача. Так, працівник поліції безпідставно зупинив її транспортний засіб. Крім того, позивач жодних порушень не вчиняла, по телефону не розмовляла. Розгляду справи не було, з правами позивача ніхто не ознайомлював.
Ухвалою суду від 02 березня 2026 року адміністративну позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Цією ж ухвалою встановлено відповідачу строк 15 днів з дня вручення ухвали, протягом якого вони мають право подати суду відзив на позовну заяву. Також, роз`яснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 6 ст. 162 КАС України), і те, що відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
19 березня 2026 року до суду надійшов відзив, згідно якого відповідач позову не визнає, просить у задоволенні позову відмовити, вважає дії працівників поліції та оскаржувану постанову правомірними. Надав відеоматеріали з місця події. 
Сторони не зверталися до суду з заявами чи запереченнями щодо розгляду справи без виклику сторін.
Дослідивши матеріали справи, переглянувши відеоматеріали, суд уважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 09.02.2026 року о 09 год. 30 хв. у м. Борзна в ході патрулювання екіпажем СРПП ВП № 3 (м. Борзна) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області по вул. Г. Барвінок виявлено транспортний засіб Шкода Октавія, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , яка, керуючи ТЗ, порушила вимоги п. 2.3.В та п.2.9. Д ПДР України. Відносно позивача на місці зупинки транспортного засобу було винесено постанову серії ББА № 629595 від 09.02.2026 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за ч. 5 ст. 121 та ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Підставою для винесення постанови стало вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121 та ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом з непристебнутим паском безпеки та користування мобільним телефоном під час руху транспортного засобу.
Як убачається з матеріалів справи, позивач вказаних порушень не визнає, зазначає, що доказів такому немає.
У відповідності до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону № 3353-XII встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - Правила дорожнього руху).
Згідно з п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 5 ст. 121 КУпАП).
Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 2 ст. 122 КУпАП).
Нормами КУпАП регламентовано, що відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно п. 2.9д ПДР водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).
Згідно п. 2.3в ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.
З наданого відповідачем відеозапису дійсно убачається, що позивач керував ТЗ, будучи не пристебнутим ременем безпеки. Крім того, з відеозапису чітко убачається, що позивач під час руху транспортного засобу розмовляв по мобільному телефону, ба більше, не перестав розмовляти й після зупинки транспортного засобу працівником поліції, при цьому мобільний телефон позивач тримав у руці. 
Відеозапис є чітким, не є двозначним, з нього легко ідентифікується позивач, який керував транспортним засобом з порушенням ПДР.
Позиція ж позивача щодо того, що він рухався, не порушуючи ПДР, є такою, що прямо спростована відповідними доказами, та спрямована на уникнення від відповідальності. 
Інші доводи позивача щодо незаконності дій відповідача не спростовують факт вчинення позивачем порушень ПДР.
Судом переглянуто відеозаписи з місця скоєння правопорушення, що долучені до відзиву, та які надано представником відповідача. На вказаному записі зафільмовано факт зупинки, при цьому, причиною зупинки стало безпосередньо виявлене працівником поліції порушення ПДР, візуальне його спостереження, яке підтверджене додатково відповідними доказами. Будь-якого тиску з боку поліціянтів на позивача не зафіксовано.
На думку суду, працівник поліції мав підстави для зупинки транспортного засобу, оскільки, як убачається з відеозапису, останній безпосередньо виявив правопорушення.
Викладені у позовній заяві доводи про неправомірне притягнення позивача до адміністративної відповідальності не знайшли свого підтвердження.
Ураховуючи викладене, суд вважає, що інспектор поліції діяв у спосіб, передбачений законами України, та правомірно притягнув позивача до адміністративної відповідальності. Сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.
Як убачається з відеозапису, позивач не був позбавлений права заявляти відповідні клопотання, заяви, позивачу було роз`яснено суть вчинених правопорушень, порядок та строк оскарження постанови, надано копію постанови.
Також, на місці зупинки позивач не заперечував щодо вчинення правопорушень.
Крім того, з відкритих джерел убачається, що позивач у справі є адвокатом (свідоцтво 000652 від 22.03.2019 року, рада адвокатів Чернігівської області), а тому позивач безумовно обізнаний з правами, особливостями розгляду справ відповідних категорій.
Інші формальності, на які вказує позивач, не є підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Ураховуючи вищевикладене, аналізуючи досліджені докази в сукупності, суд приходить до висновку, що доводи позивача про неправомірність дій відповідача необґрунтовані.
За таких обставин в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.
З огляду на те, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати по оплаті судового збору на підставі ст. 139 КАС України слід залишити за позивачем.
Керуючись ст.ст. 2, 72-77, 79, 90, 139, 241-246, 286 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.
Рішення суду відповідно до ч. 1 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ріхтер В.В.