ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 951/748/25	Головуючий у 1-й інстанції Лавренюк О.М. 	
Провадження № 22-ц/817/337/26 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Хома М. В., Храпак Н. М., 

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників цивільну справу №951/748/25 за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 29 грудня 2025 року, ухвалене суддею Лавренюк О.М., повний текст якого складено 29 грудня 2025 року, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк», позивач, апелянт) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі – відповідачка) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що ОСОБА_2 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала Анкету-заяву №б/н від 13.06.2019 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.  Відповідачці було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшено до 35000.00 грн. Для користування картковим рахунком ОСОБА_2 отримала кредитну картку.
Вказував, що Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак в порушення виконання зобов`язань відповідачка не надавала своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку із чим станом на 15.10.2025 у неї наявна заборгованість у розмірі 36981.46 грн, з яких: 31337.12 грн - заборгованість за тілом кредиту, 5644.34 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.
З огляду на наведене, позивач просив стягнути зі ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 13.06.2019 у сумі 36981.46 грн, а також сплачений судовий збір у сумі 2422.40 грн.

Заочним рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 29.12.2025 позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 13.06.2019 у розмірі 31337.12 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 2052.74 грн судового збору.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині відмови у стягненні з відповідача відсотків за користування кредитом, АТ КБ «Приватбанк» подало на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в оскаржуваній частині та постановити нове, яким задовольнити повністю позовні вимоги.
Вказує, що суд безпідставно не взяв до уваги підписані відповідачкою заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 11.03.2021 та Додаткову угоду №241015В1ІD284991PQSAMAIN від 15.10.2024.
Зазначає, що відповідно до Заяви про приєднаня до Умов та Правил надання банківських послуг №241015В1ІD284991PQSAMAIN від 15.10.2024 відповідачка була належним чином повідомлена про умови кредитування, зокрема щодо сплати відсотків. Починаючи з 11.03.2021 відсотки нараховувалися відповідно до підписаної відповідачкою Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме згідно п.1.3 у розмірі 42.0%.
Крім того, вказує, що відповідно до п.1 Додаткової угоди №SAMDNWFC00051949269_01 до Кредитного договору від 15.10.2024 Сторони узгодили змінити умови Кредитного договору шляхом внесення в Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг наступних змін: процентна ставка, відсотків річних: 12.0% (п.п.1.2, 1.3 Договору).
Стверджує, що заборгованість за кредитним договором виникла з 16.10.2021 року, що відображено в розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 13.06.2019 станом на 15.10.2025, тобто борг виник вже на час укладеної Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг №241015В1ІD284991PQSAMAIN від 11.03.2021 та відповідачка була повідомлена про умови кредитування, зокрема щодо сплати відсотків.
Також вважає безпідставними посилання суду першої інстанції на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, та позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 23.05.2022 у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20), оскільки в даному випадку матеріали справи містять письмові підтвердження узгодження істотних умов, а саме Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг №241015В1ІD284991PQSAMAIN від 11.03.2021 та Додаткова угода № SAMDNWFC00051949269_01 до Кредитного договору від 15.10.2024, які підписані відповідачкою власноруч на планшеті з передбаченою відсотковою ставкою.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Згідно ч.ч.1, 3 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи категорію та складність даної справи, справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Оскільки заочне рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 29.12.2025 оскаржується лише в частині вирішення позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено, тому колегія суддів в іншій частині рішення суду не переглядає.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.
З урахуванням вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Даним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом встановлено наступні обставини.

13.06.2019 ОСОБА_2 підписала Анкету-заяву №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.57).
Як убачається зі змісту зазначеного документа, підписанням цієї Анкети-заяви ОСОБА_2 підтвердила, що у повному обсязі приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», які розміщено на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою: privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого вона отримала шляхом самостійного роздрукування. Окрім того, ОСОБА_2 погодилася із тим, що у разі використання нею електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису для підписання цієї Анкети-заяви, такий підпис прирівнюється до її власноручного підпису.
ОСОБА_2 було надано кредитну картку № НОМЕР_1 , дата відкриття 13.06.2019, термін дії 03/23, тип картки «Універсальна»; кредитна картка № НОМЕР_2 , дата відкриття 06.03.2024, термін дії 10/27, тип картки «Універсальна», що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 17.10.2025, реєстр №0000004839195937 (а.с.46).
Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 17.10.2025, реєстр №0000004839201913 про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_2 :
- 13.06.2019 на картку № НОМЕР_1 встановлено кредитний ліміт 500.00 грн; 
- 13.06.2019 зменшено кредитний ліміт до 500.00 грн; 
- 11.03.2021 збільшено кредитний ліміт до 2000.00 грн; 
- 07.04.2021 збільшено кредитний ліміт до 4000.00 грн;
- 10.08.2021 збільшено кредитний ліміт до 8000.00 грн;
- 10.12.2021 збільшено кредитний ліміт до 18000.00 грн;
- 31.10.2022 збільшено кредитний ліміт до 25000.00 грн;
- 10.11.2022 збільшено кредитний ліміт до 35000.00 грн;
- 08.01.2024 зменшено кредитний ліміт до 34970.00 грн;
- 22.01.2024 зменшено кредитний ліміт до 34431.62 грн;
- 01.02.2024 зменшено кредитний ліміт до 33914.33 грн;
- 15.02.2024 зменшено кредитний ліміт до 32824.33 грн;
- 01.05.2024 зменшено кредитний ліміт до 0.00 грн (а.с.45).
З виписки за договором №б/н за період з 13.06.2019 до 17.10.2025 вбачається, що відповідачка користувалася наданими їй кредитними картками та регулярно використовувала кредитні карти для зняття готівки, оплати товарів і послуг, а також користувалася кредитними коштами у межах суми кредитного ліміту (а.с.36-44).
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором № б/н від 13.06.2019 станом на 15.10.2025 становить 36981.46 грн, з яких: 31337.12 грн - заборгованість за тілом кредиту, 5644.34 грн - заборгованість за відсотками (а.с.25-35).
Згідно з Заявою про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 11.03.2021, Заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг №241015В1ІD284991PQSAMAIN від 15.10.2024, а також Додаткової угоди №SAMDNWFC00051949269_01 до Кредитного договору від 15.10.2024, укладених між позивачем та відповідачем, сторони узгодили усі істотні умови договору, в тому числі відсотки за користування кредитними коштами, а також строк кредитування.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що підписуючи Анкету-заяву від 13.06.2019 відповідачка не була належним чином ознайомлена з конкретними запропонованими їй умовами та правилами надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», а наявні в матеріалах справи заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 11.03.2021 та Додаткова угода №241015В1ІD284991PQSAMAIN від 15.10.2024 не підтверджують те, що вони є складовою частиною Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» від 13.06.2019.
З таким рішенням погоджується і колегія суддів.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
За змістом частин 1, 2 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».
Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми.
Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частиною першою статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Частиною першою статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Із положень частини першої статті 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно з положеннями частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема змісту Анкети-заяви від 13.06.2019, своїм підписом ОСОБА_2 підтвердила, що у повному обсязі приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», які розміщено на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою: privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого вона отримала шляхом самостійного роздрукування. Окрім того, ОСОБА_2 погодилася із тим, що у разі використання нею електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису для підписання цієї Анкети-заяви, такий підпис прирівнюється до її власноручного підпису.
Разом з тим, суд першої інстанції вірно зазначив, що вказана анкета-заява містить лише анкетні дані відповідачки, її контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Водночас, вона не містить відповідних істотних умов кредитного договору, в указаній заяві відсутні будь-які дані стосовно оформлення кредиту, зазначення суми кредитного ліміту, строку повернення кредиту, визначення розміру процентів за користування кредитом та інших істотних умов.
Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору та погодження істотних умов цього договору, не може бути підставою для стягнення відсотків за користування кредитними коштами, оскільки такі істотні умови договору сторонами у встановленому законом порядку не були погоджені.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку судом першої інстанції вірно застосовано практику Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 (провадження 14-131цс19) та позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 23.05.2022 у справі № 393/126/20 (провадження №61-14545сво20), оскільки вона безпосередньо стосується обставин даної справи щодо підписання Анкети-заяви від 13.06.2019 без погодження відсотків за користування кредитними коштами, а тому доводи апеляційної скарги про нерелевантність зазначених висновків Верховного Суду даній справі є безпідставними.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що відповідачка, підписавши заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 11.03.2021 та 15.10.2024, а також Додаткову угоду №241015В1ІD284991PQSAMAIN від 15.10.2024 була належним чином повідомлена про умови кредитування, зокрема щодо сплати відсотків, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.
Так, позивачем до позовної заяви долучено «Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 11.03.2021», «Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг №241015В1ІD284991PQSAMAIN від 15.10.2024», а також «Додаткову угоду №SAMDNWFC00051949269_01 до Кредитного договору від 15.10.2024».
Тобто, наведені документи можуть свідчити про наявність між сторонами нових договірних відносин, які за своїм змістом жодним чином не підтверджують факту їх належності до кредитного договору, укладеного між сторонами 13.06.2019, враховуючи при цьому те, що позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором саме від 13.06.2019.
Доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість за кредитним договором виникла з 16.10.2021 року, тобто вже на час укладеної Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг №241015В1ІD284991PQSAMAIN від 11.03.2021 року є безпідставними, оскільки як з виписки за договором №б/н за період з 13.06.2019 по 17.10.2025 року, так і з розрахунку заборгованості за спірним договором вбачається, що нарахування відсотків за користування кредитними коштами фактично розпочалося з наступного дня після підписання анкети-заяви від 13.06.2019.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд апеляційної інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Крім того, відповідно до частини 1 та 2 статті 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи суд апеляційної інстанції може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє відповідну ухвалу.
Враховуючи, що апеляційне провадження відкрито ухвалою Тернопільського апеляційного суду 04 лютого 2026 року, і шістдесятиденний строк розгляду справи сплив 05 квітня 2026 року, колегія суддів вважає за необхідне продовжити такий строк, однак не більше ніж на 15 днів.

Керуючись ст.ст.367, 368, 371, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» – залишити без задоволення.
Заочне рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 29 грудня 2025 року — залишити без змін.
Продовжити строк розгляду справи в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на 15 днів.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий 
Судді