ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" квітня 2026 р. справа № 300/966/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Жиляк Михайло Дмитрович, до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільських областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач), в інтересах якого діє представник Жиляк Михайло Дмитрович (далі - представник позивача), звернувся до суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільських областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач), за участю третьої особи - Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 13.02.2026 №80104418.
Позов обґрунтовано тим, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.01.2026 у справі №300/1033/55 поновлено ОСОБА_1 на посаду завідувача сектору реєстрації сільськогосподарської техніки Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській з 07.02.2025. 28.01.2026 Головне управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області видає наказ №19-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », відповідно до якого ОСОБА_1 поновлено на посаді завідувача сектору реєстрації сільськогосподарської техніки Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області (поза штатом) з 07.02.2025. Як наслідок, 13.02.2026 відповідач виносить постанову про закінчення виконавчого провадження №80104418, у зв`язку із повним фактичним виконанням рішення суду. Однак, на думку представника позивача, вказана постанова є протиправною, адже виконавець не перевірив чи належно боржником виконано рішення суду. Зокрема, звільнений без законних підстав або з порушенням установленого порядку працівник не поновляється на попередній роботі лише у випадку, коли поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації. При цьому жодної ліквідації Сектору реєстрації сільськогосподарської техніки не відбулося, а структурний підрозділ продовжив свою діяльність під новим найменуванням. Тобто посада начальника сектору реєстрації сільськогосподарської техніки стала посадою начальника відділу реєстрації сільськогосподарської техніки. Відтак, виконання рішення не відбулось, оскільки Головне управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області лише видало накази про нібито поновлення позивача на неіснуючій у штатному розписі посаді, тільки з однією єдиною метою, формальної звітності перед державним виконавцем. Водночас при прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець не звернув уваги на вказані обставини та виніс протиправно постанову про закінчення виконавчого провадження. 
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами, передбаченими ст. 287 КАС України.
12.03.2026 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представниця заперечила щодо задоволення позовних вимог. Зазначено, що на примусовому виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 80104418 з примусового виконання виконавчого листа №300/1033/25 від 14.01.2026, виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом: «Поновити ОСОБА_1 на посаду завідувача сектору реєстрації сільськогосподарської техніки Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області з 07.02.2025 року». Керуючись вимогами ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження», 28.01.2026 державним виконавцем Відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 80104418 з примусового виконання виконавчого листа № 300/1033/25 та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження для відома та виконання. На адресу Відділу 10.02.2026 надійшов лист Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області №09/705-26 від 06.02.2026, в якому повідомлено виконавця про поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору реєстрації сільськогосподарської техніки Головного Держпродспоживслужби в Івано Франківській області з 07.02.2025 року. Керуючись вимогами п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», 13.02.2026 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 80104418, яку скеровано на адресу сторін виконавчого провадження, а виконавчий документ направлено до Івано-Франківського окружного адміністративного суду кореспонденцією. Вважає, що державним виконавцем вчинено всі дії, які передбачені законодавцем, що регулюють виконавче провадження та у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому вимоги скаржника не підлягають до задоволення.
Судове засідання призначене на 26 березня 2026 р. о 10:30 год. не відбулося, у зв`язку із перебуванням судді Гомельчука С.В. на лікарняному за листком непрацездатності №21678085-20399927498-1 від 23.03.2026, відтак, судом визначено наступну дату судового засідання - 07.04.2026 об 13:30 год. 
23.03.2026 на адресу суду від Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області надійшли пояснення третьої особи, мотивовані тим, що з наказом від 28 січня 2026 року №19-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », позивач ознайомлений, що підтверджується Протоколом №1 про доведення інформації або документів до відома державного службовця та його особистим підписом. Вищезгадані наказ та протокол долучено до листа про виконання виконавчих листів №Вих-09/705-26 від 06.02.2026, зверненого до відповідача. Третя особа вважає, що рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду було виконано в повному обсязі, виконавчий збір сплачено. Отже, на думку представника Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, підстави для скасування Постанови про закінчення виконавчого провадження №80104418 відсутні. У задоволенні позову просив відмовити, розгляд справи проводити без його участі.
30.03.2026 представник позивача подав до суду додаткові пояснення, в яких зазначив, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провад`ення» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Однак постанова головного державного виконавця Батрин Мирослави Петрівни від 13.02.2026 про закінчення виконавчого провадження №80104418 не відповідає засадам верховенства права, оскільки судове рішення у адміністративній справі №300/1033/25 фактично не виконано, права ОСОБА_1 не поновлено в обсязі, визначеному рішенням суду. Така постанова прийнята без фактичного та повного виконання судового рішення, чим порушено принцип обов`язковості виконання рішень, а також не відповідає принципам законності, оскільки судове рішення не виконано відповідно до вимог законодавства. Прийнята без належної перевірки державним виконавцем виконання боржником судового рішення відповідно до вимог закону.
Представник позивача в судовому засіданні 07.04.2026 позов підтримав у повному обсязі з мотивів, наведених у позовній заяві. Просив суд задовольнити його повністю.
У судове засідання, призначене на 07.04.2026 на 13:30 год, відповідач не з`явився, однак у матеріалах справи наявне клопотання представниці відповідача про розгляд справи без участі представника. 
У судовому засіданні 07.04.2026 судом оголошено перерву до 08.04.2026 о 10:30 годині, у зв`язку із витребуванням додаткових доказів.
08.04.2026 на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення додаткових письмових доказів. 
У судове засідання, призначене на 08.04.2026, учасники справи не прибули.
Враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості доказів, необхідних для вирішення справи по суті, та те, що згідно із положеннями ч.3 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства (надалі - КАС) України неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи в суді першої інстанції, суд відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України визнав за можливе розглянути дану адміністративну справу на підставі наявних у ній доказів, в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.01.2026 у справі №300/1033/25 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області № 34 "Про накладення дисциплінарного стягнення" від 06.02.2025 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаду завідувача сектору реєстрації сільськогосподарської техніки Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області з 07.02.2025 року. Стягнуто із Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 кошти за час вимушеного прогулу починаючи з 08.02.2025 року за період 243 робочі дні в сумі 219339 (двісті дев`ятнадцять тисяч триста тридцять дев`ять) гривень 09 (дев`ять) копійок з проведенням (утриманням) необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Звернуто до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору реєстрації сільськогосподарської техніки Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області з 07.02.2025 року.
Звернуто до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в сумі 18503 (вісімнадцять тисяч п`ятсот три) гривні 87 (вісімдесят сім) копійок з проведенням (утриманням) необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства.
Івано-Франківським окружним адміністративним судом 14.01.2026 видано виконавчий лист у справі №300/103/25, яким зобов`язано поновити ОСОБА_1 на посаду завідувача сектору реєстрації сільськогосподарської техніки Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області з 07.02.2025 року.
На підставі заяви стягувача від 27.01.2026, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батрин М.П. 28.01.2026 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №80104418 з питань виконання виконавчого листа №300/1033/25, виданого 14.01.2026 (а.с.105).
Головним управлінням Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області надіслано лист №09/705-26 від 06.02.2026 щодо виконання рішення суду. У листі зазначено, що на виконання рішення суду від 14.01.2026 у справі №300/1033/25 Головним управлінням було видано наказ від 28 січня 2026 року №19-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », згідно з яким ОСОБА_1 було поновлено на посаду завідувача сектору реєстрації сільськогосподарської техніки Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області поза штатом та наказано приступити до роботи з 29 січня 2026 року. З наказом ОСОБА_1 ознайомлений, що підтверджується Протоколом №1 про доведення інформації або документів до відома державного службовця та його особистим підписом (а.с.106).
13.02.2026 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батрин М.П. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №80104418 (а.с. 108 на звороті, 109).
Не погоджуючись із постановою державного виконавця від 13.02.2026 №80104418 про закінчення виконавчого провадження, позивач у межах строку, визначеного статтею 287 КАС України, звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (в редакції, що була чинною на момент вчинення спірних правовідносин).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення регламентовано положеннями ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», згідно частини першої якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно з абзацом 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний:
1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;
2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;
3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;
4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;
5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:
1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;
2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;
3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;
4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;
5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;
6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;
7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;
8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням;
9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна;
10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;
11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача;
12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;
13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;
14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.
У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;
15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання;
16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;
17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;
18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;
19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;
20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;
21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;
22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.
Отже, відповідач під час здійснення виконавчого провадження наділений широким колом прав, якими має користуватися для примусового повного виконання рішення суду.
Частиною 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.
Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню визначено Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затверджену наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (далі - Інструкція № 512/5).
Відповідно до п. 6 Інструкції № 512/5 під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Приписами ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок та підстави закінчення виконавчого провадження, зокрема пунктом 9 частини першої цієї норми визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (ч. 2 ст. 39).
У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (ч. 3 ст. 39).
Верховний Суд у постанові від 08.06.2023 у справі № 640/12200/22 зазначив, що закінчуючи виконавче провадження із зазначених підстав, державний виконавець зобов`язаний пересвідчитися, що відповідне зобов`язання виконано у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду та мотивами, якими керувався суд, постановляючи таке рішення. Джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом можуть бути будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид і форма яких залежить від суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання.
Статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Статтею 65 Закону № 1404-VIII визначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.
Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Верховний Суд вже неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх обов`язків. Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи, фактично допущено до роботи такого працівника та внесено відповідні записи до трудової книжки.
Кодекс законів про працю України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону № 1404-VIII.
При розумінні роботи, як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати.
Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків.
При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17, 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18, від 20 жовтня 2022 року у справі № 160/12318/21, від 16 листопада 2022 року у справі № 709/1465/19, від 30 листопада 2022 року у справі № 240/12764/21, від 23 лютого 2023 року у справі № 340/2274/22.
У постанові від 15 травня 2020 року у справі № 500/424/19 Верховним Судом висловлено правову позицію, що поновлення на роботі має бути реальним, тобто з відновленням трудових відносин між працівником і роботодавцем, що виходячи зі змісту статей 21 і 24 КЗпП, передбачає не лише винесення наказу про поновлення працівника на роботі, але і фактичний допуск його до роботи, виконання працівником своїх службових (посадових) обов`язків, а роботодавцем обов`язку виплачувати працівникові заробітну плату.
Судом встановлено, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 13.02.2026 №80104418 винесена на підставі п.9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Зі змісту резолютивної частини рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.01.2026 у справі №300/1033/25 вбачається, що ОСОБА_1 зобов`язано поновити на посаді завідувача сектору реєстрації сільськогосподарської техніки Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області з 07.02.2025 року.
На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.01.2026 у справі №300/1033/25 Головним управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області винесено наказ №19-к від 28.01.2026 про поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору реєстрації сільськогосподарської техніки Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області (поза штатом) з 07.02.2025 (а.с.107).
У судовому засіданні позивач зазначив, що його було формально поновлено на посаді, адже повноважень та функцій він не виконував 1,5 місяці, завдань йому ніхто не надавав. Крім того, йому не надавався доступ до системи електронного документообігу.
Вказані обставини свідчать про те, що державний виконавець при прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження не пересвідчився, що відповідне зобов`язання виконано у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду та мотивами, якими керувався суд, постановляючи таке рішення. Державний виконавець також не пересвідчився чи фактично допущений працівник, який поновлений на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків.
Також слід звернути увагу, що у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 806/2153/17 Верховним Судом викладено правовий висновок, що у випадку коли на момент виконання рішення суду про поновлення на роботі підприємство, установа, організація, з якого (якої) стягувача було незаконного звільнено, реорганізовується, у зв`язку з чим посада, яку обіймав стягувач, скорочується, власник або уповноважений орган (особа) зобов`язані запропонувати стягувачу рівнозначну посаду, а в разі відсутності таких посад або відмови стягувача - розпочати процедуру вивільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва i праці з додержанням вимог, передбачених трудовим законодавством. Отже, неможливість фактично приступити до виконання обов`язків за посадою, викликана об`єктивними чинниками (припиненням юридичної особи унаслідок реорганізації чи ліквідації підприємства, установи, організації), не дає підстав уважати, що відповідне рішення суду в спірних правовідносинах не було виконане.
Зі змісту наказу від 28.01.2026 №19-к вбачається, що позивач був поновлений на посаді завідувача сектору реєстрації сільськогосподарської техніки Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області (поза штатом).
Разом з тим, відповідач не враховував обставин, що позивач був поновлений на посаді, як позаштатний працівник та у зв`язку з цим, чи існували на момент винесення наказу від 28.01.2026 №19-к об`єктивні чинники (припинення юридичної особи унаслідок реорганізації чи ліквідації підприємства, установи, організації), що унеможливило фактично допустити позивача до виконання обов`язків за посадою.
Відтак, суд доходить висновку, що постанову Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільських областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 13.02.2026 ВП № 80104418 слід визначити протиправною та скасувати.
За змістом частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частинами 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За таких обставин, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 підлягають судові витрати із судового збору на загальну суму 1064,96 грн, сплата яких підтверджується квитанцією від 02.03.2026, яка міститься серед матеріалів справи. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю. 
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Батрин Мирослави Петрівни від 13.02.2026 року про закінчення виконавчого провадження №80104418.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ - 43316386, вул. Галицька, 45, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1064,96 гривень (одна тисяча шістдесят чотири гривні дев`яносто шість копійок).
Сторонам рішення надіслати через підсистему “Електронний суд”.
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ “Мої справи”.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його складання в повному обсязі.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. 

Суддя   Гомельчук С.В.