Справа № 570/3231/25
Номер провадження 2/570/189/2026 
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
з а о ч н е
06 березня 2026 року м.Рівне
Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Гладишевої Х.В.,  
за участю секретаря судового засідання Ярошик І.Р., 
учасники справи:
позивач - не з`явилася
відповідач - не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, - 
встановив:
До Рівненського районного суду Рівненської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_2 (далі - відповідач), в якому позивач просить суд: стягнути з ОСОБА_2 аліменти на повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання у розмірі 1/4 заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до закінчення нею навчання – 30.06.2028, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Вказала про те, що звільнена від сплати судового збору та просила судовий збір стягнути з відповідача. 
Короткий зміст заяв по суті справи. Аргументи учасників справи.
В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 13.08.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, де зазначено її прізвище « ОСОБА_4 ». 19.12.2015 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище на « ОСОБА_6 », що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб.
У шлюбі з ОСОБА_2 у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 виданого 31.07.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції Черкаської області. 
Відповідач сплачував аліменти на її користь на неповнолітню доньку ОСОБА_3 .
На даний час донька є повнолітньою та навчається на архітектурному факультеті Київського національного університету будівництва та архітектури денної форми навчання, термін закінчення навчання 30.06.2028, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, що підтверджується довідкою №890 від 20.06.2025 Київського національного університету будівництва та архітектури. 
Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, коштів позивачки не вистачає на утримання доньки, а грошові кошти необхідні для проживання, придбання підручників, технічних засобів для навчання. 
У зв`язку з наведеним, просить стягнути з відповідача аліменти на повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання у розмірі 1/4 заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до закінчення нею навчання – 30.06.2028, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.
Відзив на позовну заяву від відповідача чи його представника до суду не надходив.
Залучена судом в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог – військова частина НОМЕР_3 жодних заяв, клопотань, пояснень до суду не надсилала.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 10.11.2025 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито спрощене позовне провадження у даній справі, призначено судове засідання з участю сторін. Залучено до участі у справі військову частину НОМЕР_3 .
Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись завчасно та належним чином, жодних заяв та клопотань до суду не надходило, у позовній заяві позивачка просила проводити розгляд справи у її відсутність, проти заочного рішення у справі не заперечувала.
На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, судом у період з 14.07.2025 по 05.11.2025 судом вживалися заходи щодо отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_2 . За даними, які були надані на запити суду, місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не встановлено.
Разом з тим, долучені позивачем до матерілів докази (витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин та сповіщення №641 про зникнення безвісти ОСОБА_2 ), дали змогу суду звернутися до Відділення поліції № 1 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області із запитом щодо отримання в разі наявності інформації про місце реєстрації (перебування) ОСОБА_2 в матеріалах кримінального провадження №12024181180000618 від 29.08.2024.
10.11.2025 від Відділення поліції № 1 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області у відповідь на запит суду надійшов лист, в якому вказано, що відповідно до положень ч. 14 ст. 615 КПК України, слідчим відділенням ВП №1 Рівненського РУП ГУНП забезпечено збереження матеріалів кримінальних проваджень, досудове розслідування в яких здійснюється (здійснювалось) в умовах воєнного стану, а саме - шляхом їх відцифрування (сканування). Вивченням сканованої копії матеріалів кримінального провадження № 12024181180000618 встановлено, що за свідченням матері зниклого безвісти ОСОБА_2 - ОСОБА_7 , 1948 р.н., її син проживав разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 .
Також до матеріалів кримінального провадження долучено копію паспорту громадянина України ОСОБА_2 ( НОМЕР_4 , виданий Рівненським РВ УМВС 01.03.1999), на ст.11 якого стоять відмітка Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області щодо прописки від 10.07.2005 в АДРЕСА_1 та відмітка Рівненського РВ УМВС України від 17.10.2009 про зняття з реєстраційного обліку.
Згідно з ч.10 ст.187 ЦПК України, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Оскільки з інформації, яка наявна в матеріалах справи, встановити місце реєстрації та проживання відповідача неможливо, суд вважав необхідним повідомити відповідача про розгляд справи за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання (перебування) та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Згідно матеріалів позовної заяви останнім відомим місцем проживання або перебування відповідача є адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідачу неодноразово направлялися судові виклики за останнім відомим місцем реєстрації, які поверталися без вручення, а також відповідач повідомлявся через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Так, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). 
Так, відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання за останнім зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, з 18.10.2024 року відповідач рахується зниклим безвісти за особливих обставин, не подано відзив на позовну заяву, і позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про розгляд справи у відсутність сторін, за наявними у справі матеріалами. 
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, уразі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 13.08.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, актовий запис №69, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 виданим 13.08.2008 року.
У сторін у шлюбі народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції Черкаської області 31.01.2007 року, актовий запис №29.
Згідно Довідки директора Київського Національного університету будівництва та архітектури ОСОБА_8 №890 від 20.06.2025 року, ОСОБА_3 дійсно є студенткою 1 курсу архітектурного факультету Київського національного університету будівництва і архітектури денної форми навчання. Навчання в КНУБА закінчується 30.06.2028 року.
Згідно Витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №20250216-2031 від 16.02.2025, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зник на території бойових дій, про що відділенням поліції №1 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області було зареєстровано кримінальне провадження №12024181180000618 від 29.08.2024. Дата набуття статусу особи, зниклої безвісті за особливих обставин 18.10.2024. 
Згідно корінця сповіщення №641 військової частини НОМЕР_3 матері відповідача ОСОБА_7 , останній повідомлено про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зник безвісти 18.08.2024 року під час виконання бойового завдання по захисту Батьківщини в районі н.п. Новожеланне Покровського району Донецької області. 
Згідно листа Рівненського районного управління поліції відділення поліції №1 НПУ ГУ НП в Рівненській області №205422-2025 від 07.11.2025, зазначено про те, що слідчим відділенням ВП №1 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області проводилося досудове розслідування кримінального провадження №12024181180000618 від 29.08.2024, про те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 поблизу н.п. Новожеланне Покровського району Рівненської області під час виконання бойового завдання, спрямованого на стримування та відсіч збройної агресії представників підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, зник безвісти військовослужбовець ЗСУ в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно вимог ст.218 КПК України матеріали кримінального провадження 19.09.2024 року передано до відділу поліції №3 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області для подальшого проведення досудового розслідування. 
Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 №2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-1V суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу ст. 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29.06.2004 № 1906-IV).
У рішенні «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2). і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав.
В силу вимог ст.141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані поважати дитину, виховувати її, піклуватися про здоров`я, дбати про фізичний, духовний, моральний розвиток, батьки мають забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти і підготувати її до самостійного життя. Отже, дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя - необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.
Згідно ст.198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Тобто право на утримання аліментів на повнолітню дитину виникає тільки за певних необхідних умов. Першої умовою є те, що повнолітня донька, син у віці від 18 років до 23 років має навчатися, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, а другою умовою є фінансова спроможність батьків надавати допомогу на утримання. У разі настання таких обставин, утримання повнолітніх дітей на період їх навчання до 23 років є для батьків саме обов`язком.
Частиною 3 зазначеної вище статті передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно зі статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 753/20347/20 наголосив, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років.
Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Таким чином, проаналізувавши надані суду докази, суд приходить до висновку, що донька позивачки та відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжуючи навчання у Київському Національному університеті будівництва та архітектури на денній формі навчання потребує матеріальної допомоги батьків.
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження тощо. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Крім того, суд звертає увагу на наступне.
За положеннями ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» № 2505-VIII (далі - Закон № 2505-VIII ) набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи.
Цивільна правоздатність особи це здатність мати цивільні права та обов`язки, яку мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. (ст.25 ЦК України).
Суд зазначає, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 18.10.2024 року набув статус особи, яка безвісти зникла за особливих обставин, однак, такий статус не зменшує обсяг його цивільної правоздатності, зокрема, не позбавляє його обов`язку, передбаченого ст.199 СК України, утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання.
Відповідно до ч.2 ст.9 Закону № 2505-VIII особам, які зникли безвісти за особливих обставин під час проходження військової служби, надаються гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими актами законодавства України.
Згідно з ч.6 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
У даному випадку, виплати грошового забезпечення регулюються Порядком про виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. N 884 (надалі - Порядок).
Згідно з п. 3 вказаного Порядку, за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
Пункт 4 Порядку встановлено, що виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
Відповідно до п. 7 Порядку, виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
Згідно з п. 6 Порядку, виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей: військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими. 
Роз`ясненням Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України №1542/11243 від 13 жовтня 2023 року, зазначено, що Законодавством України встановлено, що за військовослужбовцями, які потрапили в полон або зникли безвісти зберігається грошове забезпечення, яке щомісячно виплачується їхнім сім`ям: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців.
Отже, за відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем військової служби у ВЧ НОМЕР_3 зберігаються основні та додаткові виплати видів грошового забезпечення, які є доходом відповідача, та з яких можуть відраховуватись аліменти.
Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
До спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини першої статті 191 СК України, тобто з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини саме з моменту звернення до суду з відповідною позовною заявою.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі № 754/3558/16-ц (провадження № 61-22781св18).
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, судом враховується усталена практика Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Так, з встановлених під час розгляду справи доказів висновується, що донька сторін на даний час навчається на денній формі навчання у Київському Національному університеті будівництва та архітектури, навчання в КНУБА закінчується 30.06.2028 року. Донька сторін потребує матеріального забезпечення. 
Крім того, встановлено, що відповідач рахується безвісти зниклим за особливих обставин з 18.10.2024 року. Однак, згідно вимог чинного законодавства такий його статус не зменшує обсяг його цивільної правоздатності, зокрема не позбавляє його обов`язку, передбаченого ст.199 СК України, а саме утримувати повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Інших обставин, які мають значення для справи, не встановлено. Доказів протилежного сторонами для суду не надано.
Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 07.07.2025 року і до закінчення навчання – 30.06.2028 року, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. 
Виходячи з вимог ст. 430 ЦПК України, суд вважає, що слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.
При цьому, суд вважає за доцільне роз`яснити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, сторони не позбавлені можливості звернутися до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Крім того, слід зазначити, що позивач звільнена від сплати судового збору в частині позовної вимоги про стягнення аліментів на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 274, 280, 354 ЦПК України, суд, - 
ухвалив :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів – задоволити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП – НОМЕР_6 , на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 07.07.2025 року і до завершення навчання — 30.06.2028 року, але не довше ніж до досягнення донькою двадцяти трьох років.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , у дохід держави судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуто Рівненським районним судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Сторони справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_7 виданий Канівським РС УДМС України в Черкаській області 21.012016 року РНОКПП - НОМЕР_6 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_5 , остання відома адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 . 

Суддя Гладишева Х.В.