ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року	Львів	Справа № 380/18674/24 пров. № А/857/22744/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року (суддя Гулик А.Г., м.Львів) -
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (далі – Академія) в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність Академії щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату грошового забезпечення з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року);
зобов`язати Академію нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, виходячи з середньоденного заробітку (грошового забезпечення), нарахованого відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі – Порядок №100), у розмірі 321846,53 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позов задовольнити.
В апеляційній скарзі вказує, що має право на отримання середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні в незалежності від того, що ініціював черговий спір щодо нарахування та виплати йому середнього грошового забезпечення за іншими видами складових грошового забезпечення.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що враховуючи відсутність факту проведення з позивачем остаточного розрахунку при звільненні 08.08.2024, суд позбавлений можливості стягнути на користь позивача середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні.
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з не правильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з таких міркувань.
Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді викладача кафедри тактики підрозділів бойового (оперативного) забезпечення факультету підготовки спеціалістів бойового (оперативного) забезпечення Академії.
Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 29.07.2021 №229 позивача звільнено з військової служби в запас за підпунктом «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (за станом здоров`я). 
Наказом начальника Академії від 11.08.2021 №205 позивач виключений із списків особового складу Академії та усіх видів забезпечення. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року у справі №380/12073/23, яке набрало законної сили 10.05.2024 (далі – Рішення суду), зобов`язано відповідача, зокрема, здійснити позивачу перерахунок грошового забезпечення з 30.01.2020 по 31.12.2020 , грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінет Міністрів Україні «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704, та провести їх виплату з урахуванням виплачених сум; здійснити позивачу перерахунок грошового забезпечення з 01.01.2021 по 11.08.2021, грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2021 рік, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2021 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінет Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум; нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрат доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 11.08.2021 у належному розмірі, за весь час затримки. 
Виплату зазначених коштів у розмірі 191291,21 грн відповідач здійснив лише 08.08.2024.
Підставою для відмови у задоволенні позову було те, що «судом першої інстанції за допомогою КП «ДСС» встановлено, що після отримання 14.03.2025 сум грошового забезпечення у розмірі 14501,79 грн, позивач ініціював черговий спір щодо нарахування та виплати йому середнього грошового забезпечення.
Зокрема, ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 18.04.2025 у справі № 380/7385/25 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Академії про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.
Підставою позову є протиправність, на думку позивача, бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату складових грошового забезпечення з урахуванням у складі індексації грошового забезпечення).
…
За вказаних обставин суд дійшов висновку, що 08.08.2024 із позивачем не проведено остаточний розрахунок, оскільки 14.03.2025 відповідач здійснив нарахування і виплату сум грошового забезпечення позивача у розмірі 14501,79 грн.
Враховуючи відсутність факту проведення з позивачем остаточного розрахунку при звільненні 08.08.2024, суд позбавлений можливості стягнути на користь позивача середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні.».
Проте вказані висновки суду першої інстанції, апеляційний суд вважає дещо ілюзорними, оскільки станом на час розгляду цього спору не можна передбачити чи достовірно стверджувати, яким буде рішення у справі №380/7385/25. До того, як буде проводитися розрахунок середнього грошового забезпечення у справі №380/7385/25 не є предметом дослідження у цій справі. За усталеною практикою середнє грошове забезпечення має розраховуватись без урахування періодів за які уже було виплачено середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Крім того, очікування позивача на результат розгляду у справі №380/7385/25 може призвести до того, що він може втратити право на виплату несвоєчасного грошового забезпечення через пропуск строку звернення до суду.
А відтак, в даному випадку у матеріалах цієї справи є усі відомості для розрахунку спірного грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
За змістом частини першої статті 47 КЗпП (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до приписів статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
А за змістом статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
19.07.2022 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі Закон №2352-ІХ), яким, зокрема викладено в новій редакції норму статті 117 КЗпП.
Згідно зі статтею 117 КЗпП (в редакції Закону № 2352-ІХ) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Отже, за встановлених обставин справи до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення статті 117 КЗпП, згідно із якою на відповідача покладається обов`язок виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за затримку розрахунку при звільненні.
Крім того, у постанові від 16 лютого 2023 року у справі № 420/20192/21 Верховний Суд зауважив, що передбачене статтею 117 КЗпП відшкодування за затримку розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, що нараховується в розмірі середнього заробітку і спрямоване на захист прав звільненого працівника щодо отримання ним у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на які працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Цією нормою Кодексу на роботодавця покладено обов`язок виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за відсутності спору про розмір належних звільненому працівникові сум або в разі вирішення цього спору повністю на користь працівника. Окремо обумовлено, що в разі вирішення спору на користь працівника частково розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Водночас невиконання роботодавцем в добровільному порядку обов`язку виплатити працівникові в зазначених випадках середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні зумовлює виникнення нового спору про стягнення відповідної суми відшкодування в судовому порядку. Зважаючи на викладене, питання про стягнення на користь працівника середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні може вирішуватися судом одночасно з вирішенням спору про розміри належних звільненому працівникові сум або бути окремим предметом судового розгляду.
У постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, згідно із якою під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з невиплатою відповідачем позивачу станом на 11.08.2021 (дата виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення) грошового забезпечення у повному розмірі.
На виконання Рішення суду відповідач 08.08.2024 здійснив доплату позивачу грошового забезпечення у розмірі 191291,21 грн.
Тож спірним у цих правовідносинах є період з 12.08.2021 (перший день після звільнення) по 07.08.2024 (день, що передує дню остаточного розрахунку).
Вказаний спірний період стягнення середнього грошового забезпечення у цій справі умовно варто поділити на дві частини: до набрання чинності 19.07.2022 Законом №2352-ІХ і після цього.
Період з 12.08.2021 по 18.07.2022 (до набрання чинності Законом №2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП до внесення у неї змін Законом №2352-ІХ, тобто, без обмеження строком виплати у шість місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець, і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосуватися принцип співмірності та, суд, відповідно, може зменшити таку виплату.
Проте період з 19.07.2022 по 07.08.2024 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП, яка передбачає обмеження виплати середнього заробітку працівникові шістьма місяцями.
Тож, у межах цієї справи належить враховувати норми статті 117 КЗпП у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року із врахуванням висновків Верховного Суду, які безпосередньо стосуються норм статті 117 КЗпП у редакції, яка діяла до 19.07.2022, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат.
В розрізі викладеного, апеляційний суд вважає за необхідне наголосити на постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року у справі №489/6074/23 в якій викладено наступну позицію: «обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати. 
Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.».
Відтак, необхідно констатувати, що при розрахунку суми середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, у спірних правовідносинах, слід звертати увагу на співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи, у період як до 18.07.2022, так і після 19.07.2022.
За змістом пункту другого розділу ІІ Порядку № 100 у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Згідно з пунктом восьмим розділу IV Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно з картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 виплачене грошове забезпечення позивача за два останні місяці перед звільненням (без врахування одноразових видів грошового забезпечення) становило 21642,81 грн у червні та липня 2021 року, тобто у сумі 43285,62 грн.
Кількість календарних днів за червень-липень 2020 року становить 61 день.
Отже, середньоденне грошове забезпечення позивача за два останні місяці служби перед звільненням становить 709,60 грн (43285,62 грн/61 календарний день).
Період за час затримки розрахунку при звільненні з 12.08.2021 по 18.07.2022 (до набрання чинності Законом №2352-ІХ), який регулюється редакцією статті 117 КЗпП України до внесення у неї змін Законом №2352-ІХ, становить 341 календарних дні. Сума середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, на яку має право позивач за вказаний період, становить 241973,60 грн (709,60 грн х 341 календарних дні).
Період за час затримки розрахунку при звільненні з 19.07.2022 (з дати набрання чинності Законом №2352-ІХ) до 19.01.2023 (шість місяців відповідно до статті 117 КЗпП у редакції Закону №2352-ІХ) становить 184 календарних днів. Сума середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, на яку має право позивач за вказаний період, становить 130566,40 грн (709,60 грн х 184 календарних днів).
Разом до сплати за обидва умовні періоди 372540 грн.
Водночас, у порівнянні із розміром виплаченої за Рішенням суми складових грошового забезпечення (191291,21 грн) та визначеною апеляційним судом у цій справі суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за періоди з 12.08.2021 по 18.07.2022 та з 19.07.2022 по 19.01.2023 (372540 грн) не можна вважати співмірною, оскільки вона більш ніж у 2 рази її перевищує.
При цьому, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16).
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП, з урахуванням середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні необхідно враховувати таке (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 805/3167/18-а, від 30 жовтня 2019 року у справі № 806/2473/18.
З огляду на очевидну неспівмірність суми середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за спірний період зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача суд уважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 189995,40 грн, зважаючи на такий розрахунок.
Зокрема, істотність частки складових індексації грошового забезпечення із середнім грошовим забезпеченням за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.08.2021 по 18.07.2022 та з 19.07.2022 по 19.01.2023 становить: 191291,21 грн (сума доплаченого грошового забезпечення)/ 372540 грн (середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку з 12.08.2021 по 18.07.2022 та з 19.07.2022 по 19.01.2023) = 0,51.
Отже, сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 0,23, становить 189995,40 грн: 709,60 грн (середньоденне грошове забезпечення) х 0,51 х 525 (кількість днів затримки розрахунку при звільненні за період з 12.08.2021 по 18.07.2022 та з 19.07.2022 по 19.01.2023).
Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні за період з 12.08.2021 по 18.07.2022 та з 19.07.2022 по 19.01.2023, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.
На думку апеляційного суду, розрахована сума є справедливим відшкодуванням втраченого середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача та за рахунок коштів державного бюджету країни, на території якої ведеться повномасштабна війна.
Відповідно до частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
В підсумку, такі обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та прийняття постанови про задоволення позову у відповідній частині, з наведених вище підстав.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року скасувати та ухвалити постанову, якою позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Стягнути з Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 189995,40 грн, без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
В задоволенні решти позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Т. В. Онишкевич