ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/8191/25  Номер провадження 22-ц/814/1066/26	Головуючий у 1-й інстанції Любчик В.М.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.
судді Дорош А.І., Триголов В.М.
за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.
розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві справу за апеляційною скаргою адвоката Кіндяка Олександра Ігоровича, представника ОСОБА_1 , на ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 10 жовтня 2025 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного текста судового рішення не зазначені) у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 .
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в:

У жовтні 2025 адвокат Кіндяк О.І., представник ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.
В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу батько самоусунувся від виховання дитини та надання допомоги.

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 10 жовтня 2025 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 ..

В апеляційній скарзі адвокат Кіндяк О.І., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, прохає скасувати ухвалу районного суду справу направити на новий розгляд для вирішення питання про видачу судового наказу за заявою ОСОБА_1 .
В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що батько самоусунувся від виховання дитини, діти, які проживають разом з боржником, не є його дітьми, тому ця обставина не може бути підставою для відмови у видачі судового наказу.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Жорняк М.О., представник ОСОБА_2 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
У підтвердження заперечень проти апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції прийшов обґрунтованого висновку про відмову у видачі судового наказу, оскільки існує спір щодо розміру аліментів.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню х таких підстав.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що із заяви про видачу наказу та доданих до неї документів, не вбачається безспірність вимог.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.
У відповідності до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Згідно з вимогами ст. 160 ЦПК України встановлено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Як визначено у п. 4 ч. 3 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Згідно ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Після надходження до суду заяви про видачу судового наказу судом встановлено, що між заявницею та боржником існує спір щодо розміру аліментів, які просить стягнути заявник, наявність судових рішень щодо визначення місця проживання дитини.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що із заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів не вбачається безспірність вимог.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.
Доводи апеляційної скарги не спростовують ті обставини, що на утриманні боржника перебуває ще одна дитина (а.с.36), що унеможливлює стягнення аліментів саме у розмірі 1/4 частини на одну дитину та свідчить про наявність спору між батьками з цього питання. Отже, підстави, за наявності яких суд може видати судовий наказ про стягнення аліментів, відсутні. 
Колегія суддів також зауважує, що відмова у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 з визначених судом першої інстанції підстав не порушує її право на доступ до правосуддя, оскільки вона вправі звернутися до суду з відповідним позовом. 
Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд 
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу адвоката Кіндяка Олександра Ігоровича, представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 10 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду безпосередньо протягом тридцяти з дати виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 11 лютого 2026 року.

Головуючий суддя      О.А. Лобов

Судді         А.І.Дорош 

В.М. Триголов