Справа № 336/10619/25
Пр.3/336/65/2026 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2026 року     м. Запоріжжя
Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Вайнраух Лідія Анатоліївна розглянула справу про адміністративне правопорушення відносно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: не встановлено, громадянина України, військовослужбовця, адреса за місцем фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 ,
про притягнення до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, -
В С Т А Н О В И Л А:

18.10.2025 о 21-53 годині в м.Запоріжжі, по вул. Авраменка, біля буд.22, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Ford Galaxy», н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння водій у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного приладу «Drager Alcotest 6820», а також в спеціальному медичному закладі у лікаря-нарколога водій відмовився. Від керування ОСОБА_1 відсторонений шляхом залишення транспортного засобу без порушення ПДР України, про повторність попереджений. Зазначеними діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ N1306 від 10.10.2001, за що передбачена відповідальність згідно з ч.1 ст.130 КУпАП. 
Розгляд справи про адміністративне правопорушення неодноразово відкладений, зокрема, за клопотанням сторони захисту, задоволеним судом. 
В судовому засіданні 22.04.2026 захисник не надав до матеріалів справи витягу з договору на підтвердження його повноважень на участь в інтересах клієнта в судових засіданнях у даній справі. Обсяг повноважень встановлений судом відповідно до копій договорів та додаткової угоди, долучених адвокатом Михайловим Д.О. 22.04.2026 після судового засідання. Враховуючи наведене, судом визнано за можливе продовжити розгляд справи за відсутності сторони захисту у визначену дату. При цьому, захисник не заперечував проти продовження розгляду справи за його відсутності з урахуванням поданих заперечень та клопотань.
Згідно з клопотанням про закриття провадження у справі, що скероване 20.04.2026, адвокат Михайлов Д.О. просить закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 відповідно до п.1.ч.1 ст. 247 КУпАП.
Суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. У разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ (Національною поліцією) піддано приводу.
Отже, згідно вимог ст.268 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП не є обов`язковою.
Згідно з клопотанням адвоката Михайлова Д.О. та заявою ОСОБА_1 , датованою 01.12.2025, доданою до вказаного клопотання, сторона захисту просить зупинити провадження у справі, позаяк ОСОБА_1 є солдатом в/ч НОМЕР_2 , учасником бойових дій, відповідно, враховуючи введення воєнного стану, не має змоги надати особисті пояснення у даній справі.
Слід зауважити, що згідно з ч.4 ст.277 КУпАП зупинення строку розгляду справ про адміністративні правопорушення передбачене лише у справах про адміністративні правопорушення, пов`язаних з корупцією, натомість, процесуальна можливість зупинення розгляду справи, у зв`язку з перебування особи на військовій службі, відсутня.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» («Alimentaria Sanders S.A. v.Spain") від 07.07.1989 зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Суд зауважує, що за даними долученої захисником довідки ОСОБА_1 є військовослужбовцем за контрактом, його посада належним чином не підтверджена, зокрема, відсутній витяг з наказу командира військової частини про зарахування на певну посаду. 
Суд також наголошує, що застосування за аналогією закону положень ст.335 КПК України, якими регламентовано порядок зупинення судового провадження у разі якщо обвинувачений, зокрема, був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, на що посилається захисник у клопотанні про зупинення провадження по справі, в даному випадку є неприпустимим, позаяк КУпАП містить спеціальні норми щодо зупинення провадження у справі.
Крім того, згідно ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Аналіз наведених норм надає підстави для висновку про те що, норми КПК України до сфери національного законодавства про адміністративні правопорушення у розумінні ст.2 КУпАП не віднесено, відтак, під час розгляду справ про адміністративне правопорушення норма ст.335 КПК України застосуванню не підлягає.
Крім того, власне перебування особи на військовій службі не свідчить про створення для неї певних обмежень, а саме про те, що вона позбавлена можливості приймати участь у судовому засіданні, давати свої пояснення (в тому числі письмові) щодо обставин справи, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою захисника та іншими правами, наданими їй ст. 268 КУпАП.
Як підтверджено матеріалами справи, особа, відносно якої складений протокол, достеменно обізнана із датою, часом та місцем розгляду справи, що надає суду підстави для ухвалення рішення за її відсутності. 
При розгляді справи суддя виходить з того, що за нормою ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
За вимогами ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Як врегульовано п.2.5. Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ N1306 від 10.10.200, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За результатами розгляду справи суддею встановлено, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
За змістом ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення підтверджується у сукупності наявними у справі письмовими доказами, безпосередньо дослідженими під час розгляду справи, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 487305 від 18.10.2025, складеним поліцейським 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області старшим сержантом поліції Гладишевим О.П. за адресою виявленого порушення, із зазначенням особистих даних особи, який засвідчений підписом інспектора поліції. Зі змісту протокола видно, що ОСОБА_1 відмовився від надання будь-яких письмових пояснень, разом з цим у ньому наявні підписи водія, що не спростовано стороною захисту, про роз?яснення прав, отримання тимчасового дозволу на право керування та копії протокола. До протокола додаються відповідно до його змісту матеріали справи, які перелічені, відеозаписи, зазначено дані посвідчення водія, на підставі якого встановлено особу ОСОБА_1 та яке вилучено працівниками поліції;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, складеним поліцейським Гладишевим О.П., в якому зазначено, що у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови і координації рухів. Акт засвідчений підписом поліцейського, а також водія поряд із записом про відмову від проходження огляду на місці зупинки;
- направленням ОСОБА_1 на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 18.10.2025, із даними посвідчення водія, на підставі якого встановлено особу ОСОБА_1 , із зазначенням виявлених ознак алкогольного сп`яніння. Відповідно до направлення водій відмовився від проходження огляду й на місці події й від огляду у медичному закладі. Направлення складено поліцейським Гладишевим О.П. містить серію та номер протокола, що надійшов до суду для розгляду із додатками, засвідчено його підписом;
- рапортом поліцейського Д. Гайнатулліна від 18.10.2025, відповідно до якого викладені фактичні обставини правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
За змістом ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; здійснює екстрені комунікації за телефонним номером 102, оброблення та використання інформації, переданої поліції постачальниками електронних комунікаційних мереж та/або послуг у випадках та порядку, передбачених Законом України "Про електронні комунікації"; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. 
 
Суд зауважує, що статтю 8 Закону України «Про Національну поліцію» згідно із Законом № 2123-IX від 15.03.2022 доповнено частиною четвертою, яка передбачає, що під час дії воєнного стану поліція діє згідно з призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Таким чином, працівники поліції діяли саме на виконання законодавчо визначених повноважень, виявивши порушення з боку ОСОБА_1 ПДР України.
 
Стосовно тверджень сторони захисту про наявність підстав для закриття провадження у даній справі за відсутності в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд вважає за необхідне зазначити таке. 
Суддя при розгляді справи виходить з положень п.2,3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, зареєстрованим в МЮУ 11.11.2015 за № 1413/27858. Вказаними положенням передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Статтею 266-1 КУпАП врегульовано особливості огляду військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Так, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. 
Проте, наступні частини даної норми уточнюють порядок огляду саме під час виконання обов`язків військової служби зазначеними особами та під час перебування на території військових частин, на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях. 
Тому, не дивлячись на статус ОСОБА_1 як військовослужбовця, на переконання суду, в даному випадку підлягають застосуванню саме загальні положення щодо медичного огляду особи у зв`язку із порушенням ним Правил дорожнього руху як водієм транспортного засобу, тобто, передбачені ст.266 КУпАП. 
Відповідно до ч.4 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку. 
За нормою ст.15 КУпАП за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються, зокрема, забезпечення безпеки дорожнього руху, військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах. До зазначених осіб не може бути застосовано громадські роботи, виправні роботи, адміністративний арешт. 
Суд наголошує в контексті ч.3 ст.15 КУпАП й на тому, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , не є військовим, докази протилежного у справі відсутні.
Так, на час розгляду даної справи обставин, що свідчать про вчинення вказаною особою саме військового адміністративного правопорушення судом не встановлено. Відповідно, суд дійшов висновку про коректну кваліфікацію дій особи саме за ч.1 ст.130 КУпАП.
Щодо доводів сторони захисту з приводу неналежності та недопустимості направлення, як додатку до протокола про адміністративне правопорушення із посиланням на норми Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, суддя зауважує, що адвокатом не вказано підстав, які зумовлюють визнання даного доказу неналежним відносно предмета доказування. 
При цьому, вимоги допустимості можуть бути застосовані тільки до належного доказу, відповідно, доказ не може бути визнаний одночасно неналежним та недопустимим. Всі необхідні відомості, які визначені для заповнення в бланку направлення, що міститься у додатку до вказаної інструкції, в даному випадку наявні, відповідно, судом не встановлено невідповідності даного доказу вимогам допустимості. Власне назва направлення не зумовлює, на переконання суду, його недопустимості. Час, вказаний у направленні, свідчить про його складання в часі до складання протокола, відповідно, доводи сторони захисту судом не приймаються.
Разом з цим, до матеріалів справи долучено відеозапис, досліджений судом, відповідно до якого поліцейські за фактичних обставин, викладених в протоколі, зафіксували рух транспортного засобу, вказаного в протоколі, що надійшов на розгляд до суду, під керуванням ОСОБА_1 , без увімкнення світла задніх ліхтарів, з чим погодився водій. Так, з даних запису встановлено, що ОСОБА_1 пред?явив посвідчення на право керування транспортними засобами відповідної категорії, вживання спиртних напоїв на запитання працівників поліції заперечував. Пояснив, що незабаром збирається рушити на бойові позиції, про виконання завдань військової служби на час зупинки не повідомляв. О 21-57 годині, як видно з відеозапису, поліцейськими встановлено ознаки алкогольного сп`яніння, запропоновано огляд водія на стан алкогольного сп?яніння як на місці зупинки, так і у медичному закладі, у відповідь водій відмовився. ОСОБА_1 також повідомив, що поспішає, тому від огляду відмовляється, після чого йому були роз`яснено наслідки відмови та процесуальні права (о 21-58 годині). Фактичні обставини події на записі відповідають змісту протокола, зокрема, дата, час та місце зупинки транспортного засобу, відносно даних протокола, пропозиція пройти огляд на стан сп?яніння, відмова водія. Також на відеозаписі відображено подальші дії працівників поліції з оформлення матеріалів справи, отримання водієм протокола о 22-35 годині, що узгоджується з даними протокола.
Таким чином наявний в матеріалах провадження відеозапис є належним та допустимим у розумінні ст.251 КУпАП, узгоджується з іншими зібраними доказами.
Суд також наголошує, що ступінь вираженості ознак сп`яніння об`єктивно може різнитись в залежності від концентрації (показників) алкоголю в крові, навіть, від часу вживання, й лише огляд за допомогою спеціального технічного засобу працівником поліції зі спеціальними знаннями, та/або низки методик, що застосовується лікарем-наркологом під час проведення огляду в медичному закладі, можуть дозволити достеменно підтвердити стан сп`яніння, задля чого й передбачено огляд. 
Нормами чинного законодавства не передбачено підстав для звільнення особи від обов`язку проходження огляду на стан сп`яніння.
Суд додатково наголошує, що відповідно до п. 2.9б ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу. 
На переконання суду, виявлені ознаки зафіксовані працівником поліції у визначений законодавством спосіб й не викликають сумнівів з приводу наявності підстав пропонувати водієві проходження огляду.
Згідно з даними архіву правопопорушень, долученому до справи, відносно ОСОБА_1 складено постанову від 18.10.2025 у зв?язку із вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та застосування штрафу у розмірі 510,00 гривень.
Крім того, суд дійшов висновку про те, що поліцейським дотримано вимоги Інструкції та ст.266 КУпАП щодо відеофіксації, у тому числі відмови водія від проходження огляду. 
Слід зауважити, що порядок використання фото та відеотехніки встановлюється п. 9 ч. 1 ст.31 та ст.40 Закону України «Про Національну поліцію».
Відповідно до п.5 до розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС від 18.12.2018 №1026, зареєстрованої в МЮУ 11.01.2019 №28/32999, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Проте, наведене положення підзаконного акту вказує на необхідність безперервності ведення відеозапису під час виконання поліцейським своїх обов`язків (перебування на чергуванні тощо), а не зобов`язує надати безперервний відеозапис для огляду суду. 
Згідно із статтею 31 Закону №580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевірку документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Законодавчо визначені виключно такі обов`язки працівника поліції, пов`язані із застосуванням технічних приладів і технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Так, під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: 1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; 2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; 3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису; 4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; 5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам.
На підставі наведеного всі висловлені стороною захисту доводи суд визнає безпідставними та розцінює їх як намагання особи, відносно якої складено протокол, уникнути адміністративної відповідальності, адже ані порушення процедури фіксації порушення, ані ознак недійсності наданих доказів судом не виявлено. 
Тому доводи захисника про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 визнаються непереконливими та необґрунтованими, оскільки у даній справі наявна достатня сукупність узгоджених між собою доказів, які беззаперечно свідчать про доведеність вини особи, відповідають критерію достатності.
Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно з довідкою старшого інспектора ВАП УПП в Запорізькій області ДПП Д.Курлікової, повторності вчинення правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, ОСОБА_1 не має, отримував посвідчення водія.
Згідно зі ст. 34, 35 КУпАП пом`якшуючих та обтяжуючих вину особи обставин судом не встановлено.
Під час призначення стягнення відповідно до ст.33 КУпАП суддя враховує тяжкість та обставини вчинення правопорушення, а також відомості про особу ОСОБА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності за вчинення однорідних правопорушень не притягувався.
Клопотання сторони захисту про застосування аналогії закону, а саме норми ст.69 КК України, відповідно, не призначати стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, не підлягає задоволенню з огляду на зміст ст.2,7 КУпАП, викладених вище. Так, приписи КК України до сфери національного законодавства про адміністративні правопорушення у розумінні ст.2 КУпАП не віднесено, відповідно, під час розгляду справ про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню саме санкція відповідної статті КУпАП.
Із аналізу ч.1 ст.130 КУпАП видно, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП є безальтернативною та передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу, поєднаного із позбавлення права керування транспортними засобами (для водіїв).
Тому, із врахуванням доведеності вини ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, встановленого санкцією ч.1 ст.130 КУпАП. 
Альтернативних стягнень санкцією вказаною нормою для водіїв не передбачено, як й можливості врахувати певні чинники та обставини під час призначення стягнення.
Сплаті у відповідності до ст.40-1 КУпАП підлягає також судовий збір у передбаченому п.5 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011 розмірі. Підстав для звільнення від сплати судового збору суддею не встановлено.
Керуючись ст. 2, 7, 9, 15, 23, 27, 33-35, 40-1, 130, 245, 251-252, 266, 266-1, 268, 279, 280, 283-285, 294, 307, 308 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Визнати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), який стягнути в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Штраф в зазначеному розмірі підлягає перерахуванню на такі реквізити: отримувач - ГУК у Зап.обл./Зап.обл./21081300; код отримувача (ЄДРПОУ) – 37941997; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; номер рахунку (IBAN) - UA708999980313000149000008001; код класифікації доходів бюджету –21081300; найменування коду класифікації доходів бюджету: адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (крім адміністративних штрафів за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі).
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , в дохід держави судовий збір, який підлягає стягненню на користь Державної судової адміністрації України, у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,60 гривень (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок), за реквізитами: рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, отримувач коштів: ГУКу м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 22030106, Судовий збір на користь Державної судової адміністрації України.
Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.
Роз`яснити правопорушнику, що згідно зі ст.307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч.1 ст. 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, який становить 34 000,00 гривень, витрати на облік зазначених правопорушень.
Відповідно до ч.1 ст.285 КУпАП копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Суддя Л.А.Вайнраух

Постанова набрала законної сили “___”_____________ 20___рік
Дата видачі постанови “___”_____________ 20___рік
Строк пред`явлення виконавчого документа “___”_____________ 20___рік