П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1773/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковальчук О.К. 
Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П. 
02 квітня 2026 року 
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Полотнянка Ю.П. 
суддів: Смілянця Е. С.  Драчук Т. О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації Хмельницької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління соціального захисту населення Кам"янець-Подільської районної державної адміністрації, в якому просить визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Кам`янець - Подільської РДА щодо відмови у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та зобов`язати Управління соціального захисту населення Кам`янець - Подільської РДА призначити грошову компенсацію за належні для отримання жилі приміщення у 2025 році, відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.06.2025 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування поданої скарги апелянт, окрім іншого, посилається на статті 24, 55, 113, 116, 117 Конституції України, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закон України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні». Також апелянт вважає, що саме Кабінет Міністрів України готовить головний державний фінансовий документ, бюджет, і подає його на затвердження у Верховну Раду і на підпис президенту. Саме в підготовці бюджету і його реалізації, була проявлена дискримінація по відношення до Позивача в отриманні коштів на житло, що підтвердив сам Відповідач у своїх відповідях Позивачу. І така дискримінація продовжується на протязі 11 років.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чoрнoбильській АЄС в 1986 році категорії 1, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 26.04.2019, особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (згідно з довідкою МСЕК від 21.07.2010 №221271) та підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 17.10.2011. З 25.10.1990 перебуває на квартирному обліку у Дунаєвецькій міській раді для отримання житла у позачерговій черзі, як особа з інвалідністю внаслідок війни.
У січні 2025 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації із заявою щодо призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення.
Листом від 22.01.2025 відповідач повідомив про відсутність підстав для виплати компенсації, оскільки пунктом 1.1 Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 №719, затверджений виключний перелік осіб, що мають відповідне право.
Вважаючи протиправною відмову відповідача щодо у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що постановами Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 №719 та від 18.04.2018 № 280 не передбачена виплата у 2024 році за рахунок субвенції з державного бюджету грошової компенсації для придбання житла особам з інвалідністю ІІ групи, які мають право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни - інвалідів війни.
Суд дійшов висновку, що відповідачем доведена правомірність відмови у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" .
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Позивач є інвалідом війни ІІ групи, має право на пільги, передбачені Законом України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон №3551-XII).
Пунктом 18 частини 1 статті 18 Закону № 3551-XII передбачено, що особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надається така пільга, як позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а особи з інвалідністю I групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року.
Відповідно до статті 43 Житлового кодексу України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).
Статтею 48-1 Житлового кодексу України встановлено, що порядок та розмір надання громадянам грошової компенсації за належні їм для отримання жилі приміщення визначаються Кабінетом Міністрів України.
Статтею 4 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 15.12.2020 № 1082-IX установлено, що норми статті 48-1 застосовуються у порядку та розмірах, що встановлені Кабінетом Міністрів України з урахуванням наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів.
Отже, законодавець прямо делегував Кабінету Міністрів України повноваження щодо визначення механізму реалізації такого права у формі грошової компенсації.
Постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 №719 затверджений Порядок виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей (далі - Порядок №719).
Пунктом 1-1 цієї Постанови установлено, що у 2024 році Міністерство у справах ветеранів здійснює розподіл субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для сімей осіб, визначених пунктами 2 - 5 частини першої статті 101 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", для осіб з інвалідністю I - II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, визначених пунктами 11 - 14 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та які потребують поліпшення житлових умов, між обласними бюджетами і бюджетом м. Києва пропорційно потребі в наданні грошової компенсації, поданої обласними та Київською міською державними адміністраціями (військовими адміністраціями) станом на 1 квітня 2024 р., із урахуванням обов`язкової виплати грошової компенсації в повному обсязі, розрахованої із застосуванням показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, визначених Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктур.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.2018 № 280 затверджений Порядок виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України.
Пунктом 1-1 цієї Постанови установлено, що у 2024 році Міністерство у справах ветеранів здійснює розподіл субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, та визнані особами з інвалідністю внаслідок війни III групи відповідно до пунктів 11 - 14 частини другої статті 7 або учасниками бойових дій відповідно до пунктів 19 - 21 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та які потребують поліпшення житлових умов, між обласними бюджетами і бюджетом м. Києва пропорційно потребі в наданні грошової компенсації, поданої обласними та Київською міською державними адміністраціями (військовими адміністраціями) станом на 1 квітня 2024 р., із урахуванням обов`язкової виплати грошової компенсації в повному обсязі, розрахованої із застосуванням показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, визначених Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури станом на 1 квітня 2024 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 № 214 затверджений Порядок виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей.
Пунктом 2 цієї Постанови установлено, що у 2024 році Міністерство у справах ветеранів здійснює розподіл субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для сімей учасників бойових дій на території інших держав, визначених у абзаці першому пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", для осіб з інвалідністю I - II групи з числа учасників бойових дій на території інших держав, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням у цих державах, визначених пунктом 7 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та які потребують поліпшення житлових умов, між обласними бюджетами і бюджетом м. Києва пропорційно потребі в наданні грошової компенсації, поданої обласними та Київською міською державними адміністраціями (військовими адміністраціями) станом на 1 березня 2024 р., з урахуванням обов`язкової виплати грошової компенсації в повному обсязі, розрахованої із застосуванням показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, визначених Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури станом на 1 квітня 2024 року.
З аналізу зазначених постанов убачається, що у відповідному бюджетному періоді грошова компенсація за рахунок субвенції з державного бюджету передбачена для чітко визначених категорій осіб, до яких позивач не належить.
Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, вказаними постановами Кабінету Міністрів України не передбачена виплата у 2024 році за рахунок субвенції з державного бюджету грошової компенсації для придбання житла особам з інвалідністю ІІ групи, які мають право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни - інвалідів війни.
Апелянт вказує, що підзаконними актами звужено його право, гарантоване Законом №3551-XII. 
Колегія суддів зазначає, що Закон №3551-XII гарантує позачергове забезпечення житлом, однак не визначає конкретного механізму реалізації такого права у формі грошової компенсації. 
Надання грошової компенсації є альтернативним способом реалізації житлового права, порядок і умови якого прямо віднесені законодавцем до компетенції Кабінету Міністрів України. 
Встановлення Кабінетом Міністрів України конкретних умов та категорій осіб, які підлягають забезпеченню за рахунок відповідної бюджетної програми, не є звуженням змісту права, а є визначенням механізму його реалізації в межах наявного фінансового ресурсу. 
Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що соціально-економічні права не є абсолютними та можуть реалізовуватися залежно від економічних можливостей держави.
Посилання апелянта на статті 24, 55, 113, 116, 117 Конституції України, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закон України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки відмова відповідача зумовлена відсутністю передбачених законом підстав для призначення компенсації, а не наявністю заборонених ознак чи упередженого ставлення до позивача.
Факт перебування позивача на квартирному обліку протягом тривалого часу не змінює правової оцінки спірних правовідносин, оскільки предметом даного спору є правомірність відмови у призначенні грошової компенсації відповідно до конкретної бюджетної програми, а не питання забезпечення житлом у цілому.
Суд апеляційної інстанції також враховує, що органи соціального захисту населення не наділені повноваженнями самостійно визначати або розширювати перелік осіб, яким здійснюється виплата компенсації, поза межами нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із чинним нормативним регулюванням та не спростовують правомірності дій відповідача.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем доведена правомірність відмови у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а тому у задоволенні позову слід відмовити.
Резюмуючи вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судом першої інстанцій було порушено норми матеріального права. Суд правильно та повно з`ясував усі обставини справи та надав їм юридичну оцінку, відповідно до норм матеріального та процесуального права.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги відповідача колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Пунктом першим частини першої статті 315 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Відтак, апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Смілянець Е. С.    Драчук Т. О.