ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

18 березня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/17846/25
Головуючий у першій інстанції – Слісар А. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/716/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В., 
із секретарем – Піцан В.М.,
учасники справи: позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 грудня 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати,
В С Т А Н О В И В :
У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати на підставі положень ст. 117 КЗпП України.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 31.12.2025 відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України. Роз`яснено позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.
Ухвала суду обґрунтована тим, що спірні правовідносини виникли під час проходження публічної служби, а тому даний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби.
При постановленні ухвали судом першої інстанції враховано правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 734/3102/16-ц.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 31.12.2025, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на те, що він звернувся з позовом про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати під час перебування в трудових правовідносинах.
Як вказує заявник, в обґрунтування підстав позову ним було зазначено, що мав саме трудові правовідносини з ІНФОРМАЦІЯ_1 та був звільнений на підставі ст. 36 КЗпП України, тобто в обгрунутування позову посилався порушення трудового законодавства.
Тому вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Обгрунтовуючи доводи скарги, заявник посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 27.11.2018 у справі № 820/3534/17, від 26.02.2020 у справі № 304/284/18, від 07.07.2020 у справі № 438/610/14-ц.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.
У поданому відзиві представник ІНФОРМАЦІЯ_1 Вольфовський С.О. просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 31.12.2025 – без змін. В обґрунтування посилається, що оскільки позивач просить стягнути відповідні виплати, які йому не були виплачені за час роботи в ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому спірні правовідносини виникли під час проходження публічної служби, у зв`язку з чим спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.
Представник відповідача у судове засідання 25.02.2026 тв 18.03.2026 не з`явився, був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с. 53,61).
Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання з урахуванням їх належного повідомлення.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги , враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставам для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Судом встановлено, що у грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.10.2025 по день проведення розрахунку – 12.12.2025; компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої компенсації за невикористану відпустку при звільненні за весь час затримки виплати, з 23.10.2025 по день проведення фактичного розрахунку – 12.12.2025 відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 № 159.
Обґрунтовуючи вимоги ОСОБА_1 посилався на положення ст. 117 КЗпП України та вказував, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 306 від 23.10.2025 його було звільнено з посади на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України.
Відмовляючи у відкритті провадження у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини виникли під час проходження публічної служби, а тому даний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не може погодитись, враховуючи наступне.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.
Предметна юрисдикція це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Тобто, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.
Разом з тим, за приписами ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, для визначення юрисдикційної належності спору необхідно з`ясувати, чи пов`язаний спір з прийняттям, проходженням чи звільненням особи з публічної служби.
При наданні спору статусу публічно-правового з приводу прийняття громадян на публічну службу, проходження, звільнення з публічної служби, встановленню підлягають такі обставини: чи проходила особа конкурс на заняття вакантної посади; чи складала така особа присягу посадової особи; чи присвоювався їй ранг у межах відповідної категорії посад.
Статтею 125 Конституції України закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Суд приймає до уваги, що, вирішуючи питання до якого суду звертатись, адміністративного чи загального, слід визначити суб`єктний склад правовідносин.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа). У порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства (постанова Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 201/15806/15-ц).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Публічно-правовий спір це спір, у якому, зокрема хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України).
Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Зі змісту вказаних норм вбачається, що юрисдикція адміністративних судів поширюється не на будь-які трудові спори, а лише ті, які пов`язані з прийняттям громадян на публічну службу, її проходженням, звільненням з неї.
Згідно ст. 1 ЗУ «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» військова служба правопорядку у Збройних Силах України (далі - Служба правопорядку) - спеціальне правоохоронне формування у складі Збройних Сил України, призначене для забезпечення правопорядку і військової дисципліни серед військовослужбовців Збройних Сил України у місцях дислокації військових частин, у військових навчальних закладах, установах та організаціях (далі - військові частини), військових містечках, на вулицях і в громадських місцях; для запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у Збройних Силах України, їх припинення; для захисту життя, здоров`я, прав і законних інтересів військовослужбовців, військовозобов`язаних під час проходження ними зборів, працівників Збройних Сил України, а також для захисту майна Збройних Сил України від розкрадання та інших протиправних посягань, а так само для участі у протидії диверсійним проявам і терористичним актам на військових об`єктах.
У відповідності до ст. 13 ЗУ «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» порядок і строки проходження військової служби військовослужбовцями Служби правопорядку, присвоєння їм військових звань та звільнення їх з військової служби визначаються відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", відповідних положень про проходження військової служби.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Зазначеними нормами права прямо передбачено, що військова служба є публічною службою.
З наданих на запит апеляційного суду витягів з наказів від 22.10.2025 № 305, від 23.10.2025 № 306, від 30.10.2025 № 313 вбачається, що позивач ОСОБА_1 перебував на посаді інженера відділення військової інспекції безпеки дорожнього руху ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема з 22.10.2025 визнаний таким, що повернувся до виконання трудових обов`язків у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас Збройних Сил України (а.с. 65), з 23.10.2025 позивач був звільнений із займаної посади за угодою сторін відповідно до п. 1ст. 36 КЗпП України (а.с. 66, 67).
За матеріалами позову, ОСОБА_1 був призначений на посаду інженера відділення військової інспекції безпеки дорожнього руху ІНФОРМАЦІЯ_1 05.09.2013, наказом від 25.05.2015 № 6 його було увільнено від виконання посадових обов`язків у зв`язку з призовом на військову службу за мобілізацією на особливий період зі збереженням місця роботи та середнього заробітку відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України, наказом від 11.10.2025 № 705 ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я, наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 18.10.2025 № 281 ОСОБА_1 було виключено зі списків особливого складу частини та знято з усіх видів забезпечення з 19.10.2025 (а.с. 1-3).
Згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.03.2026, ІНФОРМАЦІЯ_4 з 03.02.2023 (ЄДРПОУ 24299357) було переформовано у військову частину НОМЕР_1 , яка стала правонаступником ІНФОРМАЦІЯ_5 , потім військова частина НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ЄДРПОу – НОМЕР_2 ) було розформовано та створено нову юридичну особу – ІНФОРМАЦІЯ_4 (ЄДРПОУ 26638088), дата первинної реєстрації (легалізації) створення – 26.05.2023 (а.с. 64).
Предметом спору у цій справі є стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати згідно ст. 115-117 КЗпП України, тобто спір пов`язаний з перебуванням позивача у трудових правовідносинах з ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді, яка не віднесена до військової служби.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що спір, який виник, не є публічно-правовим та стосується перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем на посаді, яка не відноситься до військової (публічної) служби, а тому підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати не підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, що є підставою для відмови у відкритті провадження, є безпідставним.
У зв`язку з наведеним, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції на підставі ст. 379 ЦПК України.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 379 ч. 1 п. 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 грудня 2025 року скасувати, а справу направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 19.03.2026.

Головуючий Судді: