№ 1-кп/317/274/2026
№ 317/437/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2026 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області
в складі: 
головуючого судді ОСОБА_1 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_5 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження № 62025080100008264 у відношенні: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Солобківці Ярмолинецького району Хмельницької області, військовослужбовця, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

ВСТАНОВИВ:
03 грудня 2025 року приблизно о 07 годині 00 хвилин старший солдат ОСОБА_5 , проходячи військову службу за контрактом на посаді стрільця (помічника кулеметника) 1 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, діючи в умовах воєнного стану та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись в місці тимчасової дислокації своєї військової частини на території одного з населених пунктів Запорізького району Запорізької області (назва якого не зазначається у вироку з міркувань безпеки), відкрито відмовився виконувати бойовий наказ командира 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ № 1183дск від 02.12.2025, спрямований на виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 НГУ № 2263дск від 02.12.2025 щодо призначення та відрядження для виконання бойових (спеціальних) завдань в оперативному підпорядкуванні 14 броп НГУ.
В кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що у 2021 році він був призваний на строкову військову службу, яку проходив у військовій частині НОМЕР_2 НГУ в АДРЕСА_2 .
Після початку повномасштабного вторгнення російських військ їх частину передислокували до міста Запоріжжя. Коли закінчилась строкова служба, він підписав контракт. Приймав участь у бойових діях та на початку 2024 року був поранений під час виконання бойового завдання, проходив лікування та реабілітацію. Приблизно в цей час він дізнався, що його матір отримала інвалідність.
Потім його перевели до військової частини НОМЕР_1 НГУ, де він служив деякий час.
В кінці 2025 року він отримав від командира наказ, який відмовився виконувати. Повністю визнав всі обставини, викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що на момент відмови від виконання бойового наказу він був забезпечений всім необхідним – зброєю, амуніцією тощо та розумів протиправність своїх дій.
Відмову від виконання наказу пояснював тим, що його матір отримала інвалідність та потребує постійного стороннього догляду, який, окрім нього, надати нікому – рідних братів та сестер у нього немає, а його батько помер у 2016 році від хвороби. Коли він відмовився виконувати наказ, він вже почав збирати документи для звільнення з військової служби для догляду за матір`ю, але на той момент у нього ще не було повного пакету документів.
Зазначив, що він дуже жалкує про скоєне, про те, що підвів командира та побратимів. Щиро кається у скоєному.
Окрім повного визнання своєї вини у пред`явленому обвинуваченні, вина ОСОБА_5 підтверджується дослідженими безпосередньо у ході судового розгляду письмовими доказами та відеозаписом відмови ОСОБА_5 від виконання оголошеного йому наказу. Цей відеозапис був безпосередньо досліджений в ході судового розгляду.
Окрім доказів сторони обвинувачення, поданих на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 , судом також були досліджені докази, подані стороною захисту.
Так, судом досліджені медичні документи ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – матері обвинуваченого ОСОБА_5 : виписні епікризи, копія довідки до акту огляду МСЕК Серії ААГ № 779655 від 16.02.2024, відповідно до якої їй встановлена друга група інвалідності за загальним захворюванням.
Актом перевірки сімейного стану військовослужбовця від 24.03.2026, складеного комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 , підтверджено необхідність здійснення постійного догляду за громадянкою ОСОБА_6 , який може здійснювати лише її син – ОСОБА_5 , який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 НГУ.
Дослідивши докази у даному кримінальному провадженні, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у пред`явленому йому обвинуваченні повністю доведена та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 402 КК України, оскільки він, будучи військовослужбовцем за контрактом, вчинив непокору, тобто відкрито відмовився виконувати наказ начальника в умовах воєнного стану.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує тяжкість скоєного злочину, який відповідно до статей 12 та 24 КК України відноситься до умисних тяжких злочинів, особу винного, який раніше не судимий, є учасником бойових дій по захисту України від російської агресії, має бойове поранення.
Обставин, які відповідно до статті 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 , в ході судового розгляду не встановлено.
В обвинувальному акті обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , не зазначені. В той же час за наслідками судового розгляду були встановлені такі обставини, як щире каяття у скоєному та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин. Такі обставини, відповідно до статті 66 КК України, пом`якшують покарання та враховуються судом при його призначенні.
Так, протягом судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 неодноразово висловлював жаль з приводу того, що він підвів командира та побратимів. Під час його допиту він також зазначав, що щиро кається у скоєному, розуміє протизаконність своїх дій.
Крім того, судом встановлено, що про встановлення інвалідності матері ОСОБА_5 дізнався тоді, коли сам проходив лікування після поранення, яке він отримав від скиду з дрону під час виконання бойового завдання по відсічі російської агресії. На момент оголошення йому наказу, він ще не встиг оформити документи по догляду за матір`ю, яка такого догляду потребує та який здатний здійснювати лише він, як єдиний член сім`ї.
Зазначені сімейні та особисті обставини в їх сукупності суд оцінює як тяжкі і такі, що безпосередньо вплинули на вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину. При цьому суд враховує пояснення обвинуваченого, який зазначав, що боявся за матір в разі його загибелі, оскільки у неї нікого більше немає.
Суд також враховує дані щодо особи обвинуваченого, який не перебуває на обліку в лікарів нарколога та психіатра, раніше ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності, приймав участь у відсічі російської збройної агресії проти України під час чого отримав поранення. Також судом враховується те, що після закінчення проходження строкової військової служби ОСОБА_5 підписав контракт зі Збройними Силами України та у віці 19 років вже захищав Батьківщину, хоча на той момент ще був непризовного віку. На даний час ОСОБА_5 повних 22 роки, що також враховується судом при призначенні покарання.
За таких обставин, зважаючи на наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи особу винного та для досягнення цілей, встановлених ст. 50 КК України, суд вважає доцільним призначити обвинуваченому ОСОБА_5 основне покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк із застосуванням статті 69 КК України – нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 402 КК України.
Крім того суд, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження: встановлені обставини щодо особи ОСОБА_5 , його участь в захисті України у війні, відсутність будь-яких фактичних негативних наслідків його дій, вважає можливим звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України з покладенням на нього визначених ст. 76 КК України обов`язків.
При цьому суд констатує, що стаття 402 КК України не відноситься до переліків статей, при призначенні покарання за якими неможливо застосувати приписи ст.ст. 69 та 75 КК України.
Витрати на залучення експертів в даному кримінальному провадженні відсутні.
Долю речових доказів суд вирішує на підставі статті 100 КПК України.
Підстав для обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили судом не встановлено.
Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому покарання із застосуванням статті 69 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком 1 (один) рік.
Покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки, передбачені статтею 76 КК України:
?періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
?повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.
Речовий доказ: диск із відеозаписом, який зберігається в матеріалах кримінального провадження – залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та може бути оскаржений в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Запорізький районний суд Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1