ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3837/26 Справа № 2-4470/11 	  	Головуючий у першій інстанції: Покопцева Д. О. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого –    Красвітної Т.П., 
суддів:     Агєєва О.В., Городничої В.С.,
за участю секретаря   Марченко С.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" на ухвалу Соборного районного суду м. Дніпра у складі судді Покопцевої Д.О. від 31 грудня 2025 року по справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника,– 
ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька О.О. звернулась до суду з поданням. В обґрунтування подання приватний виконавець посилається на те, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. перебуває зведене виконавче провадження №76446442 до складу якого входить: виконавче провадження №76446074 з примусового виконання виконавчого листа по справі №2-4470/2011, виданого 23.06.2011 Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «УКРГАЗБАНК» 763095,04 грн заборгованість за кредитним договором від 01.02.2008р. №23/ф/6 та виконавче провадження №76446364 з примусового виконання виконавчого листа по справі №2-4470/2011, виданого 23.06.2011 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «УКРГАЗБАНК» 1820,00 грн. в порядку розподілу судових витрат. В ході зведеного виконавчого провадження, приватним виконавцем направлено запити до Пенсійного фонду України,Державної податкової служби України, Державної фіскальної служби України, Головного сервісного центру МВС України. 22.11.2024 винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої з метою забезпечення реального виконання рішення накладено арешт на все майно боржника. Також, 22.11.2024 винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику. Відповідно електронної відповіді МВС щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів встановлено, що в МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби. Згідно відповіді Державної фіскальної служби України, боржника фізичну-особу підприємця знято обліку у контролюючих органах. Згідно відповіді податкової служби України, боржник на обліку в органах ДФС не перебуває та інформація щодо джерел отримання доходів в ДРФО відсутня. Згідно відповіді з банківських установ, кошти на рахунках боржника для погашення боргу відсутні. Разом з тим, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за боржником зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме: квартира, за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває в іпотеці АТ КБ «ПриватБанк». Також, неодноразово, на адресу боржника направлялися виклики про необхідність з`явитись до приватного виконавця та надати відповідні документи, однак боржник на виклики приватного виконавця не з`явився, витребувані документи не надав. Необхідно зауважити, що на адресу боржника також неодноразово направлялися попередження з вимогою надати можливість приватному виконавцю провести опис й арешт майна боржника, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , які також були проігноровані боржником. Крім того, приватним виконавцем неодноразово з метою перевірки майнового стану боржника здійснювалися виїзди за його адресою АДРЕСА_1 , але двері виконавцю ніхто не відчинив, тому приватному виконавцю потрапити до квартири не вдалося. Тому приватний виконавець просить надати дозвіл на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , яке знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 у зв`язку з необхідністю виконання виконавчих документів, що перебувають на виконанні.
Ухвалою Соборного районного суду м. Дніпра у складі судді Покопцевої Д.О. від 31 грудня 2025 року у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника відмовлено.
В апеляційній скарзі ПАТ "Укргазбанк", посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та ухвалення нового судового рішення про задоволення подання приватного виконавця.
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог подання, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 23 червня 2011 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська виданий виконавчий лист по справі №2-44/2011 на підставі рішення суду від 21.04.2011, яким стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ АТ «Укргазбанк» 763095,04 грн. заборгованості за кредитним договором від 01.02.2008р. №23/ф/6.
01 листопада 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. на підставі вказаного виконавчого листа винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №76446074 (а.с. 20).
Також, 23.06.2011 Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська виданий виконавчий лист по справі №2-44/2011 на підставі рішення суду від 21.04.2011, яким в порядку розподілу судових витрат стягнуто на користь ПАТ АТ «Укргазбанк» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно 1820,00 грн. (а.с. 22-23).
01.11.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. на підставі вказаного виконавчого листа винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №76446364 (а.с. 25-26).
22 листопада 2024 року приватним виконавцем в межах виконавчого провадження №76446074 винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 (а.с. 28-29).
22.11.2024 приватним виконавцем в межах виконавчого провадження №76446074 винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 (а.с. 32-33).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за боржником зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме: 1/1 частка, яка знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , що перебуває в іпотеці ВАТ АБ «Укргазбанк» (а.с. 34-36).
Згідно відповіді Державної фіскальної служби №238154749 від 10.11.2024, боржник за податковим номером 2404602450 на обліку у ДФС не перебуває, інформація щодо джерел отримання доходів в ДРФО – відсутня (а.с. 37).
Згідно відповіді Пенсійного фонду України №238154752 від 10.11.2024 ОСОБА_1 пенсію не отримує та у трудових відносинах не перебуває (а.с. 38).
Згідно відповіді МВС №237576779 від 07.11.2024 за боржником ОСОБА_1 відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби (а.с. 39).
22.11.2024, 06.08.2025, 29.09.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. на адресу боржника направлені виклики (а.с. 41-43, 44-45, 46-47).
29 вересня 2025 року та 31 жовтня 2025 року приватним виконавцем складено акт про неможливість перевірки майнового стану боржника, оскільки за адресою по АДРЕСА_1 двері ніхто не відчинив, перевірити майновий стан боржника не надалося можливості (а.с. 49, 50).
Також, 22.09.2025 та 28.10.2025 на адресу боржника ОСОБА_1 було направлено письмові попередження №84590 та 100755 в порядку ст.ст. 18, 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 50-51, 52-53).
Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (пункт 9 частини другої статті 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Обов`язковості виконання рішень є також засадою (основним принципом) виконавчого провадження (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частин першої, третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;(пункти 4, 13, частини третьої статті 18 Закону «Про виконавче провадження»).
За змістом положень частини першої статті 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.
Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій. Згідно статті 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.
Статтею 311 ЦК України також передбачено право на недоторканність житла, у частинах першій, другій якої зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.
Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.
Зазначені міжнародні акти згідно частини першої статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.
Згідно пункту 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.
Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.
Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).
Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, яка ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.
Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення до житла чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.
Рішення суду про проникнення до житла боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, а боржник свідомо ухиляється від вимоги виконавця, а також від виконання судового рішення, і проникнення до житла чи іншого володіння особи залишається єдиним можливим заходом забезпечення виконання судового рішення, встановлення майнового стану боржника, виявлення майна та коштів, що належать боржникові.
Разом з тим, виконавцем не надано суду першої інстанції доказів на обґрунтування доцільності проникнення до житла і володіння боржника, а також не доведено, що виконавцем вжито повний обсяг заходів, визначених законодавством щодо примусового виконання судового рішення, не використані всі права, надані виконавцям, спрямовані на своєчасне та повне вчинення виконавчих дій.
Матеріали справи хоча і містять копії постанов про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника, а також адресованих боржнику викликів, вимог та попереджень приватного виконавця, проте приватним виконавцем не надано суду документів на підтвердження направлення боржнику та отримання відповідних постанов боржником або обізнаності боржника про їх існування. 
У справі відсутні також будь-які докази, що боржник перешкоджав приватному виконавцю у вчиненні виконавчих дій, приховував майно або вчиняв інші дії щодо умисного ухилення від виконання судового рішення. 
Акти приватного виконавця від 29.09.2025 року та 31.10.2025 року про неможливість перевірки майнового стану боржника, оскільки адресою двері ніхто не відчинив, за відсутності доказів, що він був повідомлений про дату, час та місце проведення виконавчих дій та мав знаходитись за вказаною адресою у визначений виконавцем час, не є доказом ухилення боржника від виконання судового рішення та перешкоджання встановленню виконавцем належного боржникові майна.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для надання дозволу на примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника ОСОБА_1 . 
Суд апеляційної інстанції перевіряє правильність судового рішення на час його постановлення місцевим судом.
Доводи ПАТ АБ «Укргазбанк» про те, що суд першої інстанції не залучив його як стягувача до участі у розгляді подання приватного виконавця, що позбавило Банк можливості надати свої пояснення та докази обізнаності боржника про відкриті виконавчі провадження, - є безпідставними, оскільки відповідно до частини другої статті 439 ЦК України місцевий суд розглядає подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного чи приватного виконавця.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які правильно викладені у оскаржуваному судовому рішенні; доводи апелянта зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками суду щодо їх оцінки.
Отже, колегія дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали місцевого суду – без змін.
Колегія звертає увагу, що виконавець, за наявності підстав, не позбавлений можливості звернутись до місцевого суду з новим поданням щодо примусового проникнення у житло боржника.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, суд, –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк"– залишити без задоволення. 
Ухвалу Соборного районного суду м. Дніпра від 31 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Повний текст постанови складено 06 квітня 2026 року

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді О.В. Агєєв

В.С. Городнича