Головуючий І інстанції: Кухар М.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2026 р. 	Справа № 520/30769/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Ральченка І.М. , Подобайло З.Г. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма "Українське насіння" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.01.2026, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/30769/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма "Українське насіння" 
до  Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях   
про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю агрофірма "Українське насіння" (далі по тексту ТОВ "Українське насіння", позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях (далі по тексту також відповідач), в якому позивач просив:
-визнати протиправною та скасувати Постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 084842 від 16 вересня 2025 року відносно ТОВ агрофірма "Українське насіння", код ЄДРПОУ 30773793.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що згідно з Порядком N° 879 (пп. 5-1), документальний ГВК (габаритно-ваговий контроль) — це розрахунок маси шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу. Проте на думку скаржника цей метод не звільняє відповідача від обов`язку встановити дійсні параметри на момент зупинки. Дані ТТН не є беззаперечним доказом фактичної ваги транспортного засобу, оскільки ТТН є документом бухгалтерського обліку вантажу, а не засобом вимірювання параметрів автомобіля. Відсутність в Акті перевірки № ОАР 020261 посилань на вимірювальне обладнання (ваги) свідчить про недоведеність складу правопорушення. Також зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки тому факту, що на момент перевірки (06.08.2025 р.) вага транспортного засобу була значно меншою за вказану в ТТН N° 602 від 05.08.2025 р. Наголошує на тому, що водієм було надано інспектору подорожній лист та додаткові ТТН (№№ Р 40000015, Р 40000016), які підтверджували розвантаження частини вантажу до моменту зупинки. Крім того, вказує про те, що згідно ст. 30 Закону «Про автомобільні дороги» органи місцевого самоврядування/ОДА мають право обмежувати рух, але такі обмеження набирають чинності лише після офіційного опублікування та встановлення знаків. Водночас статус дороги О 080510 як «місцевого значення» був встановлений розпорядженням ОДА лише 01.09.2025 р.. тобто після дати проведення перевірки (06.08.2025 р.).
Відповідач, Державна служба України з безпеки на транспорті, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що 06.08.2025 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Запоріжській області на підставі направлення на рейдову перевірку №000712 від 04.08.2025 проведено перевірку транспортного засобу марки VOLVO, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 (двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом), що належить ТОВ "Українське насіння".
За результатами проведеної перевірки складено Акт №ОАР020261.
В Акті перевірки виявлено порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" абз. 17 перевищення встановлених законодавством вагових норм понад 30% при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу, або подільного вантажу.
За результатами проведеного габаритно-вагового контролю в ході рейдової перевірки також складено акт № ОАВ 001630 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, в якому зафіксовано повну масу транспортного засобу: нормативно допустима 24 т, фактична 36,06 тон.
З Актами №ОАР020261 та Акту №ОАВ 001630 ознайомлено ОСОБА_1 , водія транспортного засобу, що підтверджується підписами вказаної особи на примірниках актів.
Повідомленням № 75110/40/24-25 від 25.08.2025, позивача було викликано для розгляду справи на 16.09.2025 з 9.00 до 10.00. Відповідно, до даних трекінгу АТ «Укрпошта», вищевказане повідомлення про розгляд справи було відправлено позивачу 26.08.2025, 30.08.2025 вручено за довіреністю.
16.09.2025 в.о. начальника відділу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Черсуновим В. прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №084842, якою за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт щодо ТОВ "Українське насіння" за порушення пункту 22.5 ПДР, затверджених ПКМУ №1306 від 10.10.2021 (згідно акту від 30.10.2024 №АР 048485), відповідальність за яке передбачена абз. 17 ч.1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 51000 грн . 
Згідно з приписами Порядку № 1567, копії постанов вручено представнику позивача особисто 24.09.2025.
Не погодившись із вказаною постановою, ТОВ "Українське насіння" звернулося до суду з цим позовом.
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III (Далі Закон №2344-III) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.
Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 затверджений Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), який визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Відповідно до п. 4 Порядку №1567 рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів.
Відповідно до п. 21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Згідно з пунктами 25, 26, 27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.
Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).
У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.
За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.
Абзацом 17 частини 1 статті 60 Закону №2344-III встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з підпунктами б) в) пункту 22.5 Правил дорожнього руху в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують:
б) фактичної маси: вантажні автомобілі: двовісний автомобіль - 18 т (для доріг державного значення) та 14 т (для доріг місцевого значення); трьохвісний автомобіль - 25 т (26 т - для трьохвісних автомобілів, якщо ведуча вісь обладнана здвоєними колесами та максимальне навантаження на кожну вісь не перевищує 9.5 тони) (для доріг державного значення) та 21 т (для доріг місцевого значення); чотирьохвісний автомобіль - 32 т (для доріг державного значення) та 24 т (для доріг місцевого значення); чотирьохвісний автомобіль з двома рульовими вісями та ведучими вісями, оснащеними спареними колесами 38 т (для доріг державного значення) та 24 т (для доріг місцевого значення); комбіновані транспортні засоби: двовісний автомобіль (тягач) з двовісним напівпричепом 36 т (для доріг державного значення) та 24 т (для доріг місцевого значення); двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом 40 т (для доріг державного значення) та 24 т (для доріг місцевого значення); трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом 40 т (для доріг державного значення) та 24 т (для доріг місцевого значення); двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра, 42 т (для доріг державного значення) та 24 т (для доріг місцевого значення); трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра, - 44 т (для доріг державного значення) та 24 т (для доріг місцевого значення); автопоїзди: двовісний або трьохвісний автомобіль з двовісним або трьохвісним причепом 40 т (для доріг державного значення) та 24 т (для доріг місцевого значення);
в) навантаження на вісь: на одинарну вісь - 11,5 т для доріг державного значення; на здвоєні осі, якщо відстань між осями: менш як 1 метр 11,5 для доріг державного значення; від 1 до 1,3 метра 16 т для доріг державного значення; від 1,3 до 1,8 метра при неспарених колесах 18 т для доріг державного значення; від 1,3 до 1,8 метра при спарених колесах, за умови, що навантаження на кожну вісь не перевищує 9,5 тонни, 19 т для доріг державного значення; від 1,3 до 1,8 метра чотирьохвісних автомобілів, ведучі вісі яких оснащені спареними колесами, за умови, що навантаження на кожну ведучу вісь не перевищує 11,5 тонни, 23 т для доріг державного значення, від 1,8 до 2,5 метра для причепів та напівпричепів 20 т для доріг державного значення.
Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 затверджено Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила).
Згідно із підпунктами 11.1, 11.3, 11.5 пункту 11 Правил № 363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Відповідно до абз. 17 ч. 1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У спірному випадку контролюючим органом під час перевірки встановлено факт перевищення встановлених законодавством нормативних вагових норм понад 30%, а саме: загальна маса транспортного засобу склала 36,06 т, при допустимому нормативі на вказаній ділянці дороги 24,0 т, тобто перевищення становить 50,2%.
Вказані обставини, як з`ясовано вище, підтверджуються актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № АР 020261 від 06.08.2025 та актом про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів № ОАВ 001630 від 06.08.2025.
Посилання позивача на порушення процедури проведення габаритно-вагового контролю та неправильне визначення плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування суд апеляційної інстанції не приймає, з огляду на таке.
Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування проводиться відповідно до вимог Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 р. № 879 (далі - Порядок № 879 (в редакції чинній, на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 1 Порядку № 879 останній визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/ або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних: дорогах загального користування.
Порядком № 879 визначено, що габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритновагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів. 
Відповідно до п. 16 Порядку № 879, габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.
Згідно з п. 6 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.
Відповідно пп. 5-1 п. 2 Порядку №879, документальний габаритно-ваговий контроль - це є визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу до маси вантажу.
Як вбачається з матеріалів справи, посадовою особою відповідача проведено саме документальний контроль, тобто встановлено повну масу транспортного засобу з товаром на підставі, наданої водієм для перевірки, товарно-транспортної накладної та складено відповідний акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, а тому доводи позивача щодо порушення процедури проведення габаритно-вагового контролю є безпідставними.
З урахуванням викладеного, встановлення маси транспортного засобу і вантажу на підставі вказаних в товарно-транспортній накладній даних не суперечить вимогам чинного законодавства. 
Також в обґрунтування безпідставності притягнення до відповідальності за порушення абз. 17ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» позивач зазначив, що в ході проведення перевірки посадовою особою не було прийнято до уваги ТТН за № 40000015 від 05.08.2025, № Р 40000016 від 05.08.2025, № Р 40000058 від 06.08.2025.
Так, скаржник стверджує, що на момент перевірки, 06.08.2025 в автомобілі знаходився вантаж масою 1 000,00 кг, який направлявся на адресу ФОП ОСОБА_2 Запоріжська область Вільнянський район, с. Богданівка, що підтверджується ТТН №Р 40000058 від 06.08.2025, видатковою накладною № 40000058 від 06.08.2025.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
За змістом пунктів 21, 25, 27 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Факт перевищення транспортним засобом перевізника вагових норм встановлено за наслідками документального габаритно-вагового контролю в ході рейдової перевірки та зафіксовано в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №ОАР 020261, акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №ОАВ 001630 від 06.08.2025.
Вказаними документами підтверджено, що вага транспортного засобу складає 36,06т, замість нормативно допустимої 24,0 т, що перевищує норму на 50,2% у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт абз. 17 перевищення встановлених законодавством вагових норм понад 30% при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу, або подільного вантажу.
Як свідчать відеозапис рейдової перевірки від 06.08.2025, долучений відповідачем до матеріалів справи, жодних інших документів на вантаж, крім ТТН №602 від 05.08.2025, в якій зазначена маса 36,06 т., водієм під час рейдової перевірки не надавалося, зі змістом акту водій ознайомлений, копію отримав, підписавши його не заперечивши про фактичну масу транспортного засобу, разом з вантажем.
Згідно пояснень водія ОСОБА_1 , які зафіксовані в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №ОАР 020261, вантаж треба було розвантажувати в с. Любимівка по цій дорозі та подальші вигрузки на цьому відрізку дороги.
Суд зазначає, що доручення інших товарно-транспортної накладних до матеріалів адміністративного позову не свідчить про їх наявність та пред`явлення водієм на час проведення перевірки.
Між тим, Верховний Суд у постанові від 19.10.2023 у справі № 640/27759/21, з-поміж іншого зазначив, що в цьому контексті основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
Натомість, нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися з розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.
Доводи апеляційної скарги про те, що статус дороги О 080510 як місцевого значення був встановлений розпорядженням ОДА 01.09.2025 спростовуються розпорядженням Запоріжської обласної адміністрації №436 від 22.08.2017. 
При цьому, суд наголошує, що відсутність дорожніх знаків щодо позначення дороги як автомобільної дороги місцевого значення та дорожніх знаків щодо обмеження ваги не звільняє позивача від обов`язку дотримуватися вимог пункту 22.5 Правил дорожнього руху та статті 34 Закону України Про автомобільний транспорт, відповідальність за недотримання яких передбачена абзацом 17 частини першої статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Суд також враховує, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.
Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).
Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.
Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.
Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду відвід 23.04.2020 у справі №813/1790/18, від 22.05.2020 по справі № 825/2328/16.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в ході розгляду справи відповідачем підтверджено належним чином оформленими документами факт перевищення позивачем габаритно-вагових норм, що є складом правопорушення, за який абз. 17 ч. 1 ст. 60 Законом України "Про автомобільний транспорт" передбачена відповідальність у вигляді штрафу. Окремі недоліки цих документів не впливають на зміст встановленого порушення, а відтак не можуть бути підставою для скасування спірної постанови.
Таким чином постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 084842 від 16 вересня 2025 року, якою за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт до ТОВ "Українське насіння" застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 51 000 грн, прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством, обґрунтовано, з урахуванням обставин, що мали значення для її прийняття, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 по справі № 520/30769/25 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311 , 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма "Українське насіння" - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 по справі № 520/30769/25 залишити без змін . 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.М. Ральченко   З.Г. Подобайло