ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року	Львів	Справа № 300/8207/25 пров. № А/857/53760/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Гудима Л.Я., Заверухи О.Б., 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року про повернення позовної заяви (головуючий суддя: Кафарський В.В., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , 11.11.2025 звернувся в суд із адміністративним позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області, в якому просив: 
визнати відсутність повноважень і компетенції відповідача з 2022 року;
визнати протиправною бездіяльність відповідача по виконанню положень Закону України «Про адміністративну процедуру» при розгляді скарги позивача на члена КДКА Івано-Франківської області ОСОБА_2 ;
зобов`язати відповідача прийняти, зареєструвати та розглянути згідно положень Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Закону України «Про адміністративну процедуру» скаргу позивача на члена КДКА Івано-Франківської області ОСОБА_2 ;
скасувати як незаконне рішення відповідача по скарзі позивача на члена КДКА Івано-Франківської області ОСОБА_2 ;
визнати протиправними вимоги відповідача до скарги позивача на члена КДКА Івано-Франківської області ОСОБА_2 ;
стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у сумі 35 000 євро.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2025 року адміністративний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам, встановленим статтею 161 Кодексу адміністративного судочинства України, та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліку шляхом подання до суду оригіналу документу про сплату судового збору у розмірі 18 762,60 грн або документів, які підтверджують наявність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до закону (зокрема, довідку про пенсійні виплати за 2024 рік та довідку про отримання соціальних виплат).
Вказану ухвалу суду позивач отримав 19.11.2025, про що свідчить проставлений ним підпис на розписці про отримання судового рішення.
На усунення недоліків, 19.11.2025 на адресу суду від позивача надійшла заява, у якій позивач зазначив про наявне у нього рухоме та нерухоме майно в окупації, а також 01.12.2025 подав суду заяву, у якій повторно вказав, що він є особою похилого віку, внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованих територій. До заяви від 01.12.2025 позивач додав копії заяв, які він долучав у межах інших адміністративних справ, які жодного відношення до справи не мають.
Інших документів, в тому числі довідку про пенсійні виплати за 2024 рік чи довідку про отримання соціальних виплат, про які зазначено судом в ухвалі від 17.11.2025, позивач станом на 02.12.2025 не надав.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу з усіма доданими до неї матеріалами. 
Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на те, що суд не врахував його статусу внутрішньо-переміщеної особи, що є загальновідомим і вказано у довідці податкової інспекції. Також зазначає, що тривалий час хворіє, переніс інсульт, його майно, житло перебуває в окупації, а тому позивач немає змоги оплатити судовий збір. Також зазначає, що отримує від держави 2000 грн соціальної допомоги, про що зазначено в довідці, яку він надав суду. 
Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявнику) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 02.12.2025 позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху від 17.11.2025, а саме не додано квитанції чи інших документів, які б підтверджували наявність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, а тому позовна заява повертається позивачеві відповідно до вимог п. 1 ч. 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком судді суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.
Згідно з частиною першою статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Пунктом 1 ч. 4 ст. 169 КАС України обумовлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Частинами 1, 2 ст. 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Ставки судового збору, порядок його сплати, підстави для звільнення від сплати судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» № 3674-VI (далі – Закон № 3674-VI).
Згідно з ч. 1 ст. 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Пунктом 1 частини 1 ст. 8 Закон № 3674-VI передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.
Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
На усунення недоліків апеляційної скарги позивач, 19.11.2025 подав до суду заяву, у якій зазначив про наявне у нього рухоме та нерухоме майно в окупації, а також 01.12.2025 подав суду заяву, у якій повторно вказав, що він є особою похилого віку, внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованих територій. 
Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем при поданні позову подано довідку про відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 31.10.2025, що підтверджує відсутність доходу за попередній рік (з січня 2024 року по грудень 2054 року).
Згідно даних відомостей, позивач за період з січня 2024 року по грудень 2024 року отримував соціальну допомогу в розмірі 2000 грн щомісячно (а.с. 10).
Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву вказав, що позивачем не надано суду жодних документів, в тому числі довідку про пенсійні виплати за 2024 рік чи довідку про отримання соціальних виплат, про які зазначено судом в ухвалі від 17.11.2025, що підтверджували б підстави для звільнення від сплати судового збору. 
Суд апеляційної інстанції вважає такі висновки суду передчасними і такими, що зроблені без надання належної правової оцінки доказам, які були подані позивачем на підтвердження свого майнового стану.
Вимоги ст. 8 Закону №3674-VI вказують саме на право суду відстрочити або розстрочити сплату судового збору, зменшити його розмір або звільнити від сплати, у разі наявності умов, наведених у частині першій цієї статті, зокрема, за умови перевищення розміру такого судового збору 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.
Разом із тим, установивши у ст. 8 Закону № 3674-VI зазначений критерій (а саме коли сума судового збору, що підлягає сплаті, перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік) для звільнення від сплати судового збору, законодавець не визначив, якими саме доказами мають підтверджуватися такі обставини. Закон № 3674-VI не містить вичерпного й чітко визначеного переліку документів, які можливо вважати такими, що підтверджують майновий стан особи і в кожному конкретному випадку суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.
Усталена практика Верховного Суду відзначає підхід, відповідно до якого належним доказом для вказаних цілей є довідки/відомості з реєстрів, що адмініструються Державною податковою службою України та Пенсійним фондом України. 
У постанові Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 215/7312/20 зазначено, що вирішуючи питання про звільнення від сплати судового збору, суд ураховує майновий стан сторони, який є оціночним і залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Такими доказами можуть слугувати: довідка органу Пенсійного фонду України про розмір виплаченої пенсії за попередній календарний рік разом із довідкою органу доходів і зборів про відсутність інших доходів за попередній календарний рік.
Аналогічна позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 10.05.2019 у справі № 9901/166/19.
У постанові Верховного Суду у справі від 29.09.2021 № 160/12251/20 визначено, документом, який відображає всю суму доходу позивача за попередній календарний рік може бути, зокрема, довідка про суми виплачених доходів та утриманих податків, яка формується на підставі відомостей, що містяться у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків.
Така правова позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 27.06.2023 у справі № 120/3505/22, від 02.11.2023 у справі № 120/6039/22, від 18.01.2024 у справі № 520/495/23, від 30.04.2025 у справі № 207/1966/24.
Державний реєстр фізичних осіб - платників податків створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які зобов`язані сплачувати податки, збори у порядку та на умовах, що визначаються Податковим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами України, з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотриманням податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (пункт 1 Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 №882).
Відповідно до підпунктів 2, 3 пункту 1 розділу V вказаного Положення до Державного реєстру включаються дані про фізичних осіб, а саме: джерела отримання доходів; об`єкти оподаткування; сума нарахованого та/або виплаченого доходу; сума нарахованого та/або перерахованого податку; сума нарахованого та/або перерахованого військового збору; інформація про податкову знижку та податкові пільги платника податків; відомості про державну реєстрацію, реєстрацію і взяття на облік фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.
Отже, у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків повинні міститися відомості про всі доходи фізичної особи, незалежно від джерела їх походження та підстави виплати.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що з метою з`ясування питання, чи перевищує сума судового збору за подання позовної заяви 5 відсотків розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік суду необхідно було дослідити інформацію про річний дохід позивача за 2024 рік (попередній календарний рік).
З уваги на вищенаведені норми законодавства, таким доказом могла бути довідка про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2024 рік, яка формується на підставі інформації з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, який містить відомості про всі доходи фізичної особи, незалежно від джерела їх походження та підстави виплати.
З матеріалів адміністративної справи слідує, що позивач до позову надав суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 31.10.2025 за період з січня 2024 року по грудень 2024 року, з яких видно, впродовж попереднього календарного року позивач мав 2000 грн щомісячно соціальної допомоги.
Поряд із цим, вказаний доказ не був належним чином врахований судом першої інстанції.
Водночас, суд апеляційної інстанції наголошує, що Закон № 3674-VI не містить вичерпного й чіткого визначеного переліку документів, які можливо вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 червня 2023 року у справі № 120/3505/22.
Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2005 року у справі Княт проти Польщі (Kniat v. Poland), заява № 71731/01; пункти 63- 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі Єдамскі та Єдамска проти Польщі (Jedamski and Jedamska v. Poland), заява № 73547/01).
Отже, судом першої інстанції помилково не враховано подані позивачем відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, які підтверджували перевищення розміру судового збору 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.
На переконання апеляційного суду, позивачем доведено суду достатні та належні докази існування передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 3674-VI підстави для звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви.
Відтак, апеляційний суд вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що надані позивачем докази, не можуть безперечно свідчити, що у особи відсутні кошти на сплату судового збору.
Таким чином, судом першої інстанції порушено норми процесуального права та невірно встановлено обставини у справі, що призвело до ухвалення судового рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 320 КАС України.
Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 312, 320, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 300/8207/25 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. Б. Заверуха