ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 квітня 2026 року справа №200/7229/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Блохіна А.А., суддів: Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Матвійчук Наталії Євгеніївни на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 26.02.2026 року у справі №200/7229/25 (головуючий І інстанції Абдукадировоа К.Е., повне судове рішення складено 26.02.2026 р.) щодо заяви представника позивача Матвійчук Наталії Євгенівни про встановлення судового контролю та надання звіту про виконання судового рішення за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії ,-

УСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просив: - визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 фіксованої індексації-різниці грошового забезпечення з 01.03.2018 до 28.08.2020 у розмірі 1618,70 грн; - зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 з урахуванням виплачених раніше сум фіксовану індексацію-різницю грошового забезпечення у розмірі 4463,15 грн щомісячно з 01.03.2018 до 28.08.2020 відповідно до абзаців 4,6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволений частково.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 фіксованої індексації-різниці грошового забезпечення з 01.03.2018 до 28.08.2020 у меншому розмірі.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення у фіксованій величині 4 433,75 грн. в місяць за період з 01.03.2018 по 28.08.2020 включно, відповідно до приписів абз. 4, 6 п. 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Рішення набрало законної сили 12.02.2026р. та 16.02.2026р. у справі виданий виконавчий лист.
У лютому 2026 року від представника позивача надійшла до суду заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у цій справі.
Зазначає, що 13.02.2026 представником позивача направлено на електронну адресу Військової частини НОМЕР_1 лист з проханням виконати рішення суду у справі №200/7229/25 та надано банківські реквізити позивача.
Листом від 16.02.2026 відповідачем повідомлено, що рішення буде виконане Військовою частиною НОМЕР_1 в повному обсязі після надходження відповідного бюджетного фінансування. Однак не зазначено дати виконання.
Станом на 18.02.2026 рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20.11.2025 у справі №200/7229/25 військовою частиною НОМЕР_1 не виконане.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26.02.2026 у справі №200/7229/25 заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено повністю.
Встановлено судовий контроль за виконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/7229/25.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 у трьох місячний строк подати до Донецького окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення у справі 200/7229/25.
Не погодившись із судовим рішенням, представник позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 26.02.2026 у справі №200/7229/25 в частині зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 у трьох місячний строк подати до Донецького окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення у справі 200/7229/25. Ухвалити в цій частині рішення, яким зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 протягом десяти днів подати до Донецького окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення у справі 200/7229/25
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, 18.02.2026 представником позивача направлено до Донецького окружного адміністративного суду клопотання про встановлення відповідачу строк для подання звіту про виконання судового рішення 10 календарних днів з дня отримання відповідної ухвали. Судом зазначене клопотання не розглянуте та не надано обґрунтування його відхилення. Судом не надано обґрунтування надання відповідачу саме трьох місяців на подання звіту. Хоча в резолютивній частині ухвали суд зазначає, що задовольняє заяву позивача повністю. Відповідач не заперечував проти клопотання представника позивача про встановлення відповідачу строку для подання звіту про виконання судового рішення 10 календарних днів з дня отримання відповідної ухвали.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідача.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено наступне.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволений частково.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 фіксованої індексації-різниці грошового забезпечення з 01.03.2018 до 28.08.2020 у меншому розмірі.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення у фіксованій величині 4 433,75 грн. в місяць за період з 01.03.2018 по 28.08.2020 включно, відповідно до приписів абз. 4, 6 п. 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням виплачених сум. В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Рішення набрало законної сили 12.02.2026р. та 16.02.2026р. у справі виданий виконавчий лист.
18 лютого 2026 року до Донецького окружного адміністративного суду від представника позивача Матвійчук Наталії Євгенівни (надалі - заявник), яка діє в інтересах ОСОБА_1 надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення №200/7229/25, в якій позивач просить суд зобов`язати військову частину НОМЕР_1 протягом десяти днів з дня отримання відповідної ухвали подати звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20.11.2025 у справі № 200/7229/25.
В обґрунтування заяви заявник зазначає, що військова частина НОМЕР_1 дотепер не виконала рішення суду, у зв`язку з чим, заявник звернувся до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
При вирішенні питання щодо призначення заяви та її розгляду, суд першої інстанції зазначив зазначає таке.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.
За змістом частини 1 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи. Із зазначено вбачається, що виконуючи рішення суду відповідач зобов`язаний враховувати обставини встановленні судовим рішенням.
Норми Кодексу адміністративного судочинства України не містять обмеження щодо стадій процесу на яких може бути вирішено питання про застосування заходів судового контролю, передбачених частиною 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.
Тобто, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд може й після ухвалення такого рішення за наслідком розгляду клопотання позивача.
Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною в ухвалі від 20.06.2018 у справі №800/592/17, та правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.04.2019 у справі №286/766/17 та в ухвалі від 05.07.2018 у справі №206/3911/17.
Так, виконанням рішення суду є вчинення відповідачем дій у повній відповідності із резолютивною частиною рішення.
Якщо, рішення суду відповідачем не виконується, це є перепоною у завершенні судового провадження і в реалізації громадянином його гарантованого Конвенцією "права на справедливий суд".
Між тим, за змістом постанови Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 802/357/17-а звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.
Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження №К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення.
Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 березня 2020 року у справі №539/3406/17.
Втім, встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № 640/3719/18, від 04.03.2020 у справі № 539/3406/17, від 11.06.2020 у справі № 640/13988/19.
Водночас, суд наголошує на тому, що відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України інститут судового контролю є чітко регламентованим.
Зокрема, йому присвячені статті 287, 382 та 383 КАС України. Цими статтями визначено наступні способи судового контролю:
зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення (ч. 1– 2 ст. 382 КАС України);
накладення штрафу за невиконання судового рішення (ч. 2 ст. 382 КАС України);
визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України);
визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені державним виконавцем чи іншою посадовою особою органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем (ст. 287 КАС України).
Згідно з положеннями частиною 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Частинами 2-3 зазначеної статті встановлено, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.
Таким чином, подання звіту про виконання рішення суду є однією із форм судового контролю нарівні з визнанням протиправними дії, бездіяльність чи рішення суб`єкта ладних повноважень у порядку статті 383 КАС України, що виключає необхідність застосування двох форм судового контролю одночасно.
Колегія суддів зазначає, що позивачем оскаржена ухвала в частині надання судом строку для подання звіту, позивач заперечує встановлення судом такого в термін 3 місяців, вважаючи, що достатньо 10 днів.
З цього приводу колегія суддів зауважує, що ч.3 ст. 382-1 КАС України визначено, що встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.
Отже, визначення певного строку є дискреційними повноваженнями суду, в межах, визначених законом.
Як зазначалось вище, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Рішенням суду зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення у фіксованій величині 4 433,75 грн. в місяць за період з 01.03.2018 по 28.08.2020 включно, відповідно до приписів абз. 4, 6 п. 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням виплачених сум.
Отже, для його виконання потрібно провести певні розрахунки.
Далі, Військова частина НОМЕР_1 є бюджетною установою, без власного прибутку, розпорядником коштів ІІІ класу, тобто кошти використовуються лише за призначенням і в конкретно встановлених рамках, які виділяються з Адміністрації Державної прикордонної служби України.
Листом від 16.02.2026 відповідачем повідомлено позивача, що рішення буде виконане Військовою частиною НОМЕР_1 в повному обсязі після надходження відповідного бюджетного фінансування.
Місцевим судом встановлено строк подання звіту в межах, визначених законом.
З огляду на фактичні обставини справи, колегія суддів не вбачає необґрунтованості у встановленні судом вказаного строку в три місяці.
Більш того, з відзиву на апеляційну скаргу вбачається, що в порядку добровільного виконання військовою частиною НОМЕР_1 вищевказаного рішення суду після надходження відповідного фінансування в межах можливих спроможностей впродовж місячного терміну з моменту набрання законної сили 06.03.2026 військовою частиною НОМЕР_1 на банківський рахунок ОСОБА_1 здійснено виплату нарахованих коштів, а саме: 82 866,39 грн. - виплачено індексацію грошового забезпечення за період 28.08.2017 по 28.08.2020 (довідка-розрахунок від 25.02.2026 № 09/25421/26-Вн та платіжна інструкція від 05.03.2026 № 2890 долучені).
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 26.02.2026 року у справі №200/7229/25 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 09 квітня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: А.А. Блохін 

Судді: Т.Г. Гаврищук 

І.В. Сіваченко