25.03.2026 
ЄУН 337/496/26
Провадження №2/337/876/2026
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді Сидорової М.В.,
за участю секретаря Коваленко В.С.,
представника позивача Скаско В.О. (в режимі відеоконференції),
представника відповідача Тягунової Г.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту,
В С Т А Н О В И В:
27.01.2026 до суду через систему «Електронний суд» надійшов вказаний позов ТОВ «Коллект Центр», який позивач мотивує тим, що 14.07.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір №4460268, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» надало, а відповідач отримала в кредит грошові кошти в розмірі 10000,00 грн, шляхом їх перерахування на її поточний рахунок, строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,90% за кожний день користування кредитом в межах строку надання кредиту. Відповідно до договору факторингу №04-02-01/2022 від 04.02.2022 ТОВ «Авентус Україна» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Вердикт Капітал». Останнє, в свою чергу, за договором №10-01/2023 від 10.01.2023 відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Коллект Центр». Відповідач належним чином не виконала взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, у зв`язку з чим станом на день формування позовної заяви утворилась заборгованість в загальній сумі 32876,43 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 10000,00 грн, заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 22700,00 грн, інфляційних втрат в розмірі 160,00 грн. та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання в розмірі 16,43 грн.
Позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2662,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн.
Ухвалою суду від 28.01.2026 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін.
03.03.2026 до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Тягунової Г.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечила проти позовних вимог та зазначила, що 14.07.2021 між ОСОБА_2 та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір про надання споживчого кредиту №4460268. По даному споживчому кредиту ОСОБА_2 було погашено заборгованість ще в липні 2021 року. Проте, через повномасштабну війну на території Україні відповідач вимушена була терміново покинути своє місце проживання. Враховуючи те, що ОСОБА_2 проживала на території, яка була окупована в перші дні війни, то при виїзді вона забрала лише необхідні документи, а квитанції про сплату споживчого кредиту не взяла. Також зазначає, що за вказаним кредитним договором нарахування процентів здійснювалось за межами встановленого строку кредитування і всупереч узгодженої вартості кредиту. Враховуючи правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 стосовно правильного застосування положень ст.625, 1048 ЦК України, позивач вправі був нарахувати договірні відсотки лише у період дії строку кредиту, тобто з 14.07.2021 по 13.08.2021 (30 днів). Починаючи з 14.08.2021 позивач, як і попередній кредитор, не вправі нараховувати договірні відсотки, а надалі відносини між сторонами трансформуються з договірних в охоронні, де застосовуються положення ст.625 ЦК України. У межах строку кредитування (30 днів) сума процентів становила 1710,00 грн. Доказів того, що строк кредитування був продовжений за згодою сторін в установленому порядку, або що відповідач вчинила дії в особистому кабінету для продовження кредитування, суду не надано. Водночас, автоматичне продовження строку кредитування шляхом лише продовження користування кредитом, та без ініціативи для цього позичальника, не може розцінюватися як встановлення сторонами конкретного рядка кредитування, а тому слід виходити з рядка кредитування, погодженого сторонами у договорі (30 днів). Також зазначає, що з паспорта кредита та умов договору №4460268 вбачаються дві процентні ставки: 1,90% та 0,57%, та міститься дві протилежні інформації: щодо нарахування 5700 грн. відсотків за користування кредитом та щодо нарахування 1710 грн. відсотків за користування кредитом. Тому, з урахуванням положень ч.8 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», при розрахунку заборгованості слід виходити з того, що тіло кредиту становить 10000 грн, строк кредитування 30 днів, розмір процентів - 1710 грн. Також зазначає, що розмір заявлених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 13000,00 грн. є недоведеним та непропорційним складності справи. Просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
10.03.2026 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому серед іншого зазначено, що за користування кредитом нараховуються проценти відповідно до умов кредитного договору у вигляді стандартної процентної ставки, яка становить 1,90 % в день та застосовується у межах строку кредиту. Розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Заперечення представника відповідача щодо розміру витрат позивача на правову допомогу не підтверджено доказами та є лише особистою думкою. Просить позов задовольнити в повному обсязі.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив, просив позов задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача - адвокат Тягунова Г.В. в судовому засіданні у задоволення позовних вимог ТОВ «Коллект Центр» просила відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Суд, вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, виходить з наступного.
Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Ст.638,640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За нормою ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики.
Так, згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем на даний час визначається Законом України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 (далі - Закон №675).
Відповідно до ст.3 цього Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст.11 зазначеного Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч.1).
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч.3).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч.4).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ч.5).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12).
Ст.12 вказаного Закону (в редакції, чинній на час укладання договору) визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Суд встановив, що 14.07.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №4460268.
Згідно з п.1.1 укладання цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в т.ч. шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету.
Цей договір укладається шляхом направлення його тексту, підписаного зі сторони Товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами копіювання, в особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що відтворений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону, повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому договорі. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору (п.10.6 договору).
Підписанням договору, споживач підтвердив, що: перед укладання договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування»: б) вказана в ч.1,2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» та розміщена на веб-сайті; він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, у т.ч. на умовах фінансового кредиту Товариства, що розміщені на веб-сайті та затверджені наказом №53-ОД від 16.01.2020, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватись; дані, що стосуються його особи, зазначені в преамбулі та реквізитах сторін цього договору. Є актуальними, правильними та відповідають дійсності (п.10.8 договору).
Згідно з п.1.2-1.8 цього договору Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержавити та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Сума кредиту складає 10000,00грн., строк кредиту 30 днів, детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Графік платежів), що є Додатком №1 до цього договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та в строки, визначені в договорі. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в розділі 4 цього договору. Тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка - 1,90% в день (24079,41% річних), знижена - 0,57% в день (582,51% річних).
Відповідно до п.2.1 договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту.
Згідно з п.3.1 договору нарахування процентів здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредитування (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».
Розмір процентної ставки залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку (п.3.3 договору).
Згідно з п.4.3.1 договору у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутись пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача відповідно до п.4.2.2-4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.
Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених п.4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулось продовження строку кредиту за ініціативою споживача у порядку, передбаченому п.4.2 договору (п.4.3.2 договору).
Відповідно до п.6.1 договору повернення кредиту та сплата процентів за користування ним включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів, крім випадку, визначеного в пп.6.1.1 договору. Якщо відбулось продовження строку користування кредитом за ініціативою споживача повернення кредиту та сплата процентів, що нараховуються за період пролонгації, здійснюється не пізніше дня, що є новою датою повернення кредиту та відображається споживачу в особистому кабінеті, крім випадку, визначеного в пп.6.1.1 договору. Якщо відбулося продовження строку користування кредитом в порядку автопролонгації, повернення кредиту здійснюється не пізніше дня, що є новою датою повернення кредиту та відображається споживачу в особистому кабінеті, а сплата процентів, що нараховується за день автопролонгації, здійснюється в день такої автопролонгації, крім випадку, визначеного в пп.6.1.1 договору.
Відповідальність споживача у випадку невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань за цим договором визначена п.7.4 договору у вигляді штрафу.
У розділі 11 в графі договору «Споживач» зазначено « ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , особистий кабінет, номер мобільного телефону - НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Вказаний договір підписано споживачем ОСОБА_2 електронним підписом одноразовим ідентифікатором М509207 14.07.2021 11:40:19.
Згідно з Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Додаток №1 до Договору про надання споживчого кредиту №4460268 від 14.07.2021), строк кредитування становить 30 днів (до 13.08.2021 включно), сума кредиту - 10000,00грн., проценти за користування кредитом відповідно до п.1.4 договору розраховані за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та в строки, визначені в договорі) - 1710,00 грн., реальна річна ставка - 582,51%, загальна вартість кредиту - 11710,00 грн.
Також у вказаній Таблиці зазначено, якщо споживачем не будуть виконані умови договору для отримання зниженої процентної ставки, розміри платежів, що зазначені в графіку будуть перераховані за стандартною процентною ставкою, у зв`язку з чим будуть мати наступні значення: сума платежу за розрахунковий період складе - 15700,00грн., проценти за користування кредитом - 5700 грн, реальні річна ставка - 24079,41%, загальна вартість кредиту - 15700,00грн.
Додаток №1 підписано споживачем ОСОБА_2 електронним підписом одноразовим ідентифікатором М509207 14.07.2021 11:40:19.
Згідно з інформаційною довідкою №7/17461 від 10.11.2025 ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» відповідно до договору з ТОВ «Авентус Україна» №087/20-П від 08.07.2020 повідомляє про переказ коштів ОСОБА_2 , транзакція №966542882 14.07.2021 о 11:41, номер замовлення 4460268 ОСОБА_2 , на платіжну картку НОМЕР_1 , сума - 10000,00 грн
Згідно з інформаційною довідкою №10969/25-Е від 11.11.2025 ТОВ «Авентус Україна» повідомляє ТОВ «Вердикт Капітал» про переказ коштів ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , номер кредитного договору - 4460268, назва банку/платіжної системи через яку перераховувалися кошти - Easy Pay, дата транзакції щодо перерахування кошті боржнику - 14.07.2021, ІD транзакції, щодо перерахування коштів боржнику - 966542882, сума транзакції - 10000,00 грн. 
Згідно з договором факторингу №04-02-01/2022 від 04.02.2022 (з додатками) ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у Реєстрі боржників (додаток №1 до цього договору), зокрема, до ОСОБА_2 (в реєстрі під порядковим номером 1828) за кредитним договором №4460268 на загальну суму боргу 32700,00 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 10000,00 грн, заборгованості за процентами - 22700,00 грн.
Згідно з договором №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 (з додатками) ТОВ «Вердикт Капітал» відступив ТОВ «Коллект Центр» за плату належні йому права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у Реєстрі боржників (додатки №1,3 до договору), зокрема, до ОСОБА_2 за кредитним договором №4460268 (в реєстрі під порядковим номером 40254) на загальну суму боргу 32876,43 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 10000,00 грн, заборгованості за процентами - 22700,00 грн, за порушення грошового зобов`язання згідно ст.625 ЦК України - 176,43 грн.
Згідно з розрахунками заборгованості, наданими позивачем, заборгованість відповідача ОСОБА_2 за вищевказаним кредитним договором станом на час звернення до суду із позовом становить 32876,43 грн. та складається з заборгованості за тілом кредиту - 10000,00грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 22700,00 грн. (проценти нараховані включно по 11.11.2021). Крім того, на вказану суму заборгованості за період прострочення з 04.02.2022 по 23.02.2022 нараховані інфляційні втрати в розмірі 160,00 грн. та 3% річних в розмірі 16,43 грн.
Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).
Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).
Ст.80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00).
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
В даному випадку суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. Кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами у відповідному письмовому документі.
При цьому, кредитний договір, укладений в інформаційно-телекомунікаційній системі шляхом обміну електронними повідомленнями, з підписанням електронним цифровим підписом, електронним підписом з одноразовим ідентифікатором або іншим аналогом власноручного підпису, відповідно до ст.207 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, тобто недійсним в силу закону, та відповідно до ст.215 ЦК України визнання його таким судом не вимагається.
Так, суд вважає встановленим та доведеним, що відповідач ОСОБА_2 , діючи вільно, на власний розсуд, уклала 14.07.2021 з ТОВ «Авентус Україна» договір про надання споживчого кредиту №4460268, відповідно до якого отримала в кредит 10000,00 грн, зобов`язавшись повернути їх та сплатити проценти за користування ними в порядку та строки, визначені договором.
Вказаний кредитний договір оформлений письмовим документом і підписаний сторонами в передбачений чинним законодавством спосіб, зокрема, позичальником/відповідачем - електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з положеннями ст.207, 1055 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».
Належність відповідачу зазначених в кредитних договорах адреси електронної пошти та мобільного номеру телефону, через які згідно з умовами кредитного договору здійснювалась комунікація сторін та на який відповідачу для підписання договору направлявся одноразовий ідентифікатор, жодними належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не спростовані.
Жодних обставин, які б свідчили про недійсність (нікчемність) вказаного кредитного договору, за аналізом та оцінкою наданих позивачем доказів судом не встановлено. Факту підписання відповідачем вказаного договору та відповідно факту його укладання, представник відповідача ні у відзиві, ні під час судового розгляду у судовому засіданні не заперечувала. 
Отже, вказаний кредитний договір є чинним і обов`язковим для виконання.
За змістом кредитного договору надання кредиту позичальнику/відповідачу передбачалось шляхом безготівкового переказу кредитних коштів на зазначені ним в договорі реквізити платіжної картки - № № НОМЕР_1 .
Суд встановив, що ТОВ «Авентус Україна» виконав свої зобов`язання за кредитним договором та 14.07.2021 за посередницьких послуг ТОВ «Контрактовий Дім» перерахував відповідачу ОСОБА_2 10 000,00 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 , що відповідає розміру кредитних коштів за вищезазначеним кредитним договором.
Вказані обставини достовірно підтверджуються дослідженими судом письмовими доказами - інформаційними довідками ТОВ «Контрактовий Дім», ТОВ «Авентус Україна» про переказ кредитних коштів, які суд вважає належними та допустимими доказами. Факт отримання кредитних коштів відповідачем не оспорюється.
Водночас матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_2 отриманих кредитних коштів зі сплатою процентів за користування кредитом.
Доводи представника відповідача про повернення відповідачем ОСОБА_2 кредиту первісному кредитору ще у липні 2021 року суд визнає необґрунтованими, оскільки в порушення вимог ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів (платіжних документів, квитанцій або банківських виписок, довідки первісного кредитора) на підтвердження факту виконання зобов`язання, тоді як позивачем подано документально підтверджений розрахунок заборгованості, в т.ч. здійснений первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» станом на 03.02.2022, який відповідачем не спростовано.
Отже, оскільки жодного фінансового документа або інших доказів про повернення кредитних коштів та сплату процентів за їх користування надано не було, доводи представника відповідача про повернення кредиту є безпідставними та необґрунтованими.
В той же час, судом встановлено, що відповідач порушила умови укладеного договору про надання споживчого кредиту, оскільки належним чином не виконувала свого зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування ним у погоджений сторонами в договорі строк, вказані кошти до цього часу не сплатила, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в загальному розмірі 32700,00 грн (10000,00 грн - тіло кредиту + 22700,00 грн - проценти за користування кредитом), стягнення якої позивач вимагає в судовому порядку.
Вказаний розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується карткою обліку/розрахунком заборгованості, складеною представником ТОВ «Авентус Україна» станом на 03.02.2022 (на момент відступлення права вимоги), яку суд вважає повною, чіткою, об`єктивною, вона узгоджується з умовами кредитного договору, тому суд вважає її належним та допустимим доказом і бере за основу при ухваленні цього рішення.
Так, відповідно до розрахунку судом встановлено, що проценти за користування кредитом нараховувались відповідно до погоджених сторонами в п.1.5, 3.1 договору умов - на фактичну суму заборгованості в розрахунковий період за стандартною процентною ставкою -1,90% в день, оскільки відповідач не виконала свої зобов`язання за договором та не скористалася правом на отримання індивідуальної знижки і відповідно застосування зниженої процентної ставки.
При цьому, за змістом кредитного договору (п.1.5.2) застосування стандартної процентної ставки без знижки не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживача.
Крім того, нарахування процентів за користування кредитом відбувалось в межах строку кредитування, який було продовжено (автопролонговано) в порядку, визначеному п.4.3 договору (у зв`язку з наявною заборгованістю за кредитом на момент закінчення попереднього строку кредитування), а саме до 11.11.2021.
З 11.11.2021 проценти за користування кредитом, ні первісним кредитором, ні новим кредитором не нараховувались.
Крім того, жодних штрафних санкцій - штрафу, передбаченого кредитним договором (п.7.4) за прострочення відповідачем виконання зобов`язання за кредитним договором, первісним кредитором також не нараховувалось.
Вказане спростовує доводи представника відповідача про нарахування процентів поза межами погодженого строку кредитування та про невірне визначення при розрахунку процентної ставки.
Таким чином, неналежне виконання відповідачкою як боржником добровільно узятих на себе зобов`язань за вказаним договором є порушенням прав кредитора, які підлягають судовому захисту в обраний позивачем спосіб.
При цьому суд вважає належним чином доведеним та обґрунтованим право позивача ТОВ «Коллект Центр» як нового кредитора вимагати з ОСОБА_2 стягнення заборгованості за вищевказаним договором. Це право позивач набув на підставі договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 (з додатками), укладеного з ТОВ «Вердикт Капітал». Останній, в свою чергу, набув це право на підставі договору факторингу №04-02-01/2022 від 04.02.2022 (з додатками), укладеним з первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна».
Вказані обставини підтверджуються наданими суду належними та допустимим доказами - належним чином засвідченими копіями відповідних договорів з додатками. Жодних обставин, які б вказували на недійсність вказаних договорів, відповідачем не наведено та судом не встановлено.
Разом з тим, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в розмірі 160,00грн. та 3% річних в розмірі 16,43 грн., які нараховані за період з 04.02.2022 по 23.02.2022 на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, виходячи з такого.
Так, п.1 ст.1 Закону України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» від 16.06.2020 року № 691-ІХ, який набрав чинності 04.07.2020, внесено зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та доповнено його пунктом 15 такого змісту: «У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення».
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) №533-ІХ від 17.03.2020 року розділ ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 6, відповідно до якого, в редакції, що діяла на час нарахування кредитором 3% річних та інфляційних втрат (04.02.2022-23.02.2022), у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.
Отже, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором.
Тлумачення п.15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України навів Верховний Суд, зокрема у постановах від 14.08.2023року у справі №709/1320/21, від 05.04.2023 року у справі №756/7895/21, від 06.11.2024року у справі №201/9121/22), який зробив висновок про те, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку (штраф, пеню) за таке прострочення. Законодавець на рівні акта цивільного законодавстві (пункт 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) передбачив спеціальний випадок звільнення від обов`язку позичальника сплатити неустойку (штраф, пеню). Такий обов`язок припиняється без його виконання.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на усій території України було установлено карантин, який неодноразово продовжувався та діяв у спірний період.
З огляду на викладене та зважаючи на те, що відповідно до укладеного 14.07.2021 договору про надання споживчого кредиту № 4460268 грошові кошти надані відповідачці як споживачу (позичальникові) на споживчі цілі, тобто цей договір є споживчим, кредитором нараховані 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України в період дії карантину, суд вважає, що відповідачка в силу Закону України «Про споживче кредитування» звільнена від відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбаченої ст.625 ЦК України, у зв`язку з чим в задоволенні позову в частині стягнення з неї 3% річних у розмірі 16,43 грн. та інфляційних втрат у розмірі 160,00 грн. слід відмовити.
Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що з урахуванням конкретно визначених договором про надання споживчого кредиту №4460268 від 14.07.2021 умов - розміру кредиту, строку його повернення та пролонгації строку кредиту, розміру процентів за користування кредитом в межах цього строку, за доведеності факту порушення відповідачем обов`язку з повернення кредиту та сплати процентів, стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту 10000,00 грн. та заборгованість за процентами за користування кредитом 22700,00 грн, а усього 32700,00 грн, у зв`язку з чим позов ТОВ «Коллект Центр» слід задовольнити частково.
Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам на суму 32700,00 грн, що становить 99,46% від первісно заявлених вимог на суму 32876,43 грн. (32700,00 грн х 100% / 32876,43 грн), судовий збір в сумі 2648,02 грн. (2662,40грн х 99,46% /100%).
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, суд зазначає, що згідно з ч.1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Верховний Суд у постанові від 19.04.2023 у справі №760/10847/20 зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Так, на підтвердження здійснення витрат на правничу допомогу позивач ТОВ «Коллект Центр» надав суду договір про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024, укладений з Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», заявку №1009 від 01.12.2025 на надання юридичної допомоги, витяг з Акту №17 від 31.12.2025 про надання юридичної допомоги, які суд вважає належними та допустимими доказами.
Разом з тим, вказані докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у визначеному позивачем розмірі 13000,00грн., що відповідно до витягу з Акту №17 від 31.12.2025 складаються із вартості послуги з надання усної консультації з вивченням документів (2 години) 4000,00 грн та послуги із складання позовної заяви (3 години) 9000,00грн.
Так, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
За висновком, викладеним у п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, § 268).
З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Оцінивши обставини справи, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації спірних правовідносин - стягнення кредитної заборгованості, усталеність законодавства та судової справи в цій категорії справ, обсяг фактично наданих адвокатом послуг (усна консультація з вивченням документів та складання позовної заяви, яка є типовою), витраченим на це часом загалом 5 годин з урахуванням того, що правова допомога надається за відповідним договором щодо невизначеного кола боржників, виходячи з критеріїв реальності адвокатських послуг, розумності їх розміру, принципів верховенства права, справедливості та пропорційності, суд вважає заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу 13000,00грн. завищеним і неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, а також ціною позову, у зв`язку з чим цей розмір необхідно зменшити до 5000,00 грн, стягнувши з відповідачки на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам витрати на правничу допомогу в сумі 4973,00 грн. (5000,00грн х99,46% /100%).
Керуючись ст.2,4,5,12,13,76-82,89,137,141,259,263-265 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №4460268 від 14.07.2021 в загальному розмірі 32700 (тридцять дві тисячі сімсот) гривень 00 копійок.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати по сплаті судового збору в сумі 2648,02 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 4973,00 грн., а усього 7 621 (сім тисяч шістьсот двадцять одну) гривню 02 копійки.
Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Інформація про сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», ЄДРПОУ 44276926, місцезнаходження: м. Київ, вул. Мечнікова, буд.3, офіс 306.
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення складено 26 березня 2026 року.

Суддя М.В.Сидорова