СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Харків Справа №915/1135/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І.,
за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.,
за участю представників:
позивача – не з`явився;
відповідача – не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» (вх.№33П/1) на рішення Господарського суду Полтавської області від 16.12.2025 року у справі №915/1135/25,
за позовом Новомар`ївської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, вул. Данила Галицького, 24, с. Новомар`ївка, Вознесенський район, Миколаївська область, 55424,
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп», Шлях Київ - Харків, корпус 134, Пирятинський район, Полтавська область, 37043,
про стягнення 704463,05 грн,

ВСТАНОВИВ:

Новомар`ївська сільська рада Вознесенського району Миколаївської області звернулась до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» 704463,05 грн заборгованості за договором про закупівлю №78 від 19.07.2024 року, з яких: 577949,40 грн - сума основного боргу, 86057,19 грн - пеня, 40456,46 грн - штраф.
Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав умови договору про закупівлю №78 від 19.07.2024 року в частині поставки палива на суму 577949,40 грн, сплачену позивачем на виконання вказаного договору, а також не повернув позивачу вказані кошти на його вимогу.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 16.12.2025 року у справі №915/1135/25 (повний текст складено 16.12.2025 року, суддя Тимощенко О.М.) позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» (шлях Київ-Харків, корпус 134 км., Пирятинський район, Полтавська область, 37043, ЄДРПОУ 25392923) на користь Новомар`ївської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області (вул. Данила Галицького, 24, с. Новомар`ївка, Вознесенський район, Миколаївська область, 55424, код ЄДРПОУ 04376009) 577949,40 грн основного боргу, 40456,46 грн штрафу, 7420,87 грн судового збору та 4828,12 грн витрат на правову допомогу.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить:
- скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 16.12.2025 року у справі №915/1135/25 в частині задоволених позовних вимог;
- прийняти в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову Новомар`ївської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області (код ЄДРПОУ 04376009) відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи з викликом сторін, чим порушено норми процесуального права. Водночас, відповідач, вважає безпідставною і відмову місцевого господарського суду у задоволенні його клопотання про залучення третіх осіб.
На думку відповідача, він повністю та належним чином виконав свої зобов`язання перед позивачем по договору №78 від 19.07.2024 року зокрема положення п. 3.1, 3.2. договору, з яких чітко вбачається, що оплата товару здійснюється виключно по факту поставки товару за підписаною між сторонами видатковими накладними. Товар у передбачений договором строк, кількості та номенклатурі був поставлений і жодних претензій щодо отриманого за видатковими накладними товару не було, а тому заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Без правової оцінки та урахування змісту пункту 3.1, 3.2 договору суд не міг прийняти 16.12.2025 року законне та обґрунтоване рішення.
Відповідач вказує на безпідставності доводів суду першої інстанції про придбання на умовах договору №78 від 19.07.2024 року талонів бренду Авіас саме у позивача. Так, у переліку АЗС (додаток №2 до договору №78 від 19.07.2024 року) сторони погодили, що назва АЗС «ANP» бренд. Також пунктом 6.5. договору визначено, що строк дії талонів становить 12 місяця, але в будь-якому випадку не менше ніж строк дії цього договору. Проте всі додані до позову копії талонів є талонами з вказаним на них брендом «АВІАС», а не бренду «ANP» та не містять відомостей про строк їх дії. Позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що додані до позову копії талонів були отримані ним саме від відповідача і саме на умовах договору №78 від 19.07.2024 року.
Також заявник зазначає, що саме позивач, заявляючи вимогу про стягнення суми 577949,40 грн, як вартості недоотриманого товару, зобов`язаний був довести, що у нього були перешкоди в його отриманні, а саме не надано будь-яких доказів відмови йому у відвантаженні палива по талонах при відповідному зверненні (незалежно від того хто був постачальником таких талонів), а також не надано доказів відсутності палива на АЗС.
За доводами відповідача, додані до позову талони були придбані не у ТОВ «Гарант Ойл Групп», а у ТОВ «Інтекс Інвест» та ТОВ «Локкард».
На переконання скаржника, судом першої інстанції не враховано, що позивач протягом строку дії договору №78 від 19.07.2024 року жодного разу не звертався до ТОВ «Гарант Ойл Групп» з вимогою про його розірвання внаслідок порушення умов, в тому числі в частині поставки товару, що свідчить про належне виконання ТОВ «Гарант Ойл Групп» його умов. Також судом першої інстанції помилково прийнято до уваги застосований позивачем п. 8.4 договору №78 від 19.07.2024 року, адже відповідач не порушував умов договору в частині поставки товару, що виключає можливість стягнення штрафу.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.01.2026 року відкрито апеляційне провадження за скаргою відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» на рішення Господарського суду Полтавської області від 16.12.2025 року у справі №915/1135/25. Встановлено позивачу строк протягом якого він має право подати до суду відзив на апеляційну скаргу, а також встановлено строк протягом якого учасники справи мають право подати до суду клопотання, заяви, документи та докази в обґрунтування своєї позиції по справі. Справу призначено до розгляду в судове засідання і роз`яснено шляхи реалізації права учасників справи на участь у судовому засіданні, а також шляхи реалізації права учасників справи на подання документів до суду засобами електронного зв`язку через підсистему електронний суд. Витребувано з Господарського суду Полтавської області матеріали справи №915/1135/25.
Вказана ухвала була направлена учасникам справи до електронного кабінету користувача у системі електронний суд і доставлена їм 21.01.2026 року.
30.01.2026 року матеріали справи №915/1135/25 на вимогу надійшли до Східного апеляційного господарського суду.
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№1472 від 05.02.2026 року), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення норм матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
У судове засідання 16.02.2026 року представники сторін не з`явились, про причини неявки суд не сповістили.
Ухвалою суду від 16.02.2026 року з метою дотримання принципів судочинства в господарському процесі, забезпечення повного і всебічного розгляду справи по суті, враховуючи нез`явлення в судове засідання представників сторін та неможливість розгляду справи в даному судовому засіданні, керуючись приписами ст.216 та ст.270 Господарського процесуального кодексу України, відкладення розгляду справи на іншу дату, а саме на 05.03.2026 року.
Вказана ухвала була направлена учасникам справи до електронного кабінету користувача у системі електронний суд і доставлена їм 17.02.2026 року.
У судове засідання 05.03.2026 року представники сторін не з`явились, про причини неявки суд не сповістили.
У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Суд в ухвалах від 21.01.2026 року та від 16.02.2026 року доводив до відома учасників справи, що нез`явлення у судове засідання апеляційної інстанції (особисто чи представників) належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, а також відсутність відповідного клопотання, не тягне за собою відкладення розгляду справи на іншу дату, а також не перешкоджає розгляду справи по суті.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку щодо розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні 05.03.2026 року за відсутності представників сторін, за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. 
Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 19.07.2024 року між Новомар`ївською сільською радою Вознесенського району Миколаївської області (далі - позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» (далі - відповідач, постачальник) було укладено договір про закупівлю №78.
У договорі сторони узгодили, зокрема, наступне:
- постачальник зобов`язується через мережу автозаправних станцій на підставі талонів передати у власність замовника товар в асортименті за кодом ДК 021:2015 09130000-9 «Нафта і дистиляти»: - бензин А-95 (8600 л) (талон) для роботи генераторів на суму 480568,00 грн, в т.ч. ПДВ 80094,67 грн; - дизельне паливо (7500 л) (талон) для шкільних автобусів на суму 396600,00 грн, в т.ч. ПДВ 66100,00 грн (далі - товар), визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації (додаток 1 до договору), а замовник зобов`язується прийняти товар та сплатити його вартість у порядку та на умовах, що визначено цим договором (п. 1.1 договору);
- постачання палива здійснюється із використанням талонів, через мережу автозаправних станцій (далі - АЗС), визначених у Переліку АЗС (додаток 2 до цього договору) з наданням підтвердних на цю операцію документів (касових чеків). Покупець в порядку і на умовах визначених цим договором зобов`язується прийняти та оплатити постачальнику вартість палива (п. 1.2 договору);
- загальна ціна договору складає 877168,00 грн (вісімсот сімдесят сім тисяч сто шістдесят вісім гривень нуль копійок), в т.ч. ПДВ 146194,67 грн. Загальна ціна (вартість) палива включає податки, збори та інші обов`язкові платежі до бюджетів, передбачені законодавством України (п. 2.1 договору);
- покупець здійснює оплату за паливо в безготівковому порядку за фактом його постачання. Датою здійснення будь-яких платежів покупцем за цим договором є дата списання відповідних коштів з розрахункового рахунку покупця (п. 3.1 договору);
- строк поставки талонів постачальником до 31.12.2024 року.
- передача (відпуск) палива згідно поставленим талонам здійснюється на АЗС постачальника, перелік яких визначено у Переліку АЗС (додаток 2 до цього договору). Передача палива (відпуск) здійснюється по факту пред`явлення покупцем (уповноваженим представником покупця) талону. Талон є документом встановленого зразка та форми, одноразового використання, що посвідчує право власності покупця та/або уповноваженого представник покупця на одержання певної кількості (обсягу) та певної марки палива на АЗС (далі - талон). Талон на пальне виготовляється на паперовому носії; глянцевому паперовому носії, ламінованого плівкою; пластиковому носії. Містить емблему торгової марки, вказівку на вид (марку) палива та номінал. На талон нанесено штрих-код, голографічне зображення та інші ступені захисту. Талон є товарно-розпорядчим документом на паливо, на підставі якого здійснюється відпуск палива на АЗС. Талон на пальне не є розрахунковим чи платіжним засобом (п. 4.1 договору);
- передача талонів та перехід права власності на відповідну кількість (обсяг) та асортимент палива посвідчується підписаною сторонами видатковою накладною. Передача талонів покупцеві здійснюється в момент підписання сторонами видаткової накладної (п. 6.1 договору);
- з моменту переходу до покупця права власності на паливо та до моменту його фактичного отримання на АЗС, пальне перебуває на повному відповідальному безкоштовному зберіганні у постачальника (п. 6.2 договору);
- місце поставки палива с. Братське, Вознесенський район, Миколаївська область, вул. Промислова, 1, а безпосередня передача (відпуск) палива через АЗС, що визначені у додатку №2 до цього договору. Обов`язок постачальника фактичної передачі (відпуску) палива вважається виконаним з монету передачі (відпуску) такого палива на АЗС, що підтверджується касовим (фіскальним) чеком. Постачальник зобов`язується забезпечити наявність та відпустити у роздріб (передати) визначену (зазначену) на талону кількість (обсяг) та асортимент палива за першою вимогою покупця по факту пред`явлення ним талону на відповідній АЗС згідно з умовами цього договору (п. 6.3 договору);
- оператор АЗС постачальника після завершення відпуску палива покупцю (уповноваженому представнику) зобов`язаний видати касовий (фіскальний) чек, в якому зазначаються дата, місце, час обслуговування, марка та кількість (обсяг) відпущеного палива (п. 6.4 договору);
- строк дії талонів становить 12 місяця, але в будь-якому випадку не менше ніж строк дії цього договору. У разі закінчення строку дії талонів на видачу палива, постачальник має можливість провести їх обмін на талони з діючим строком або повернути сплачені кошти (п. 6.5 договору);
- постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлене паливо відповідно до умов цього договору (п. 7.1.3 договору);
- постачальник зобов`язаний: забезпечити покупцеві поставку палива (талонів) у строки, встановлені цим договором; забезпечити передачу (відпуск) палива на АЗС перелік, яких визначений у додатку №2 до договору якість якого відповідає умовам, установленим розділом 3 цього договору; здійснювати облік операцій з видачі (повернення) та використання покупцем талонів; забезпечити достатню кількість, асортимент та відповідну якість палива на АЗС з метою своєчасного та належного виконання своїх обов`язків згідно цього договору; надати покупцю належним чином оформлену та підписану видаткову накладну (п. 7.2 - 7.2.7 договору);
- покупець має право: отримувати якісне паливо на АЗС, що входять у систему безготівкових розрахунків за талонами постачальника, у відповідності до пред`явлених талонів; передавати талони уповноваженим представникам для одержання ними пального на АЗС (7.3 - 7.3.2 договору); 
- покупець зобов`язаний: приймати поставлене паливо (талони) на основі видаткової накладної; з моменту передачі талонів постачальником забезпечити їх цілісність, належне зберігання та правомірне використання талонів покупцем (п. 7.4 - 7.4.3 договору);
- за порушення строків поставки палива або недопоставку палива постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості палива, поставку якого прострочено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки палива понад тридцять днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7 (сім) відсотків вартості палива, поставку якого прострочено (п. 8.4 договору);
- повідомлення, які надсилаються, відповідно до виконання умов договору, мають бути виконані у письмовій формі і вважатимуться переданими належним чином, якщо вони відправлені факсом, рекомендованим листом або доставлені іншим способом, погодженим сторонами (п. 12.3 договору);
- договір вважається укладеним і набирає чинності після його підписання сторонами та діє до 31.12.2024 року. Договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженим представниками сторін, скріплення печатками сторін (за наявності) (п. 14.1 договору); 
- додаткові договори та додатки до цього договору є його невід`ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені їх печатками (п. 16.1 договору);
- невід`ємною частиною цього договору є: специфікація (додаток №1), перелік та розташування (розміщення) стаціонарних АЗС у с. Братське Вознесенського району Миколаївської області (додаток №2).
Додатком 1 до договору - специфікацією визначено найменування товару, КЕКВ, одиницю виміру, кількість, ціну без ПДВ, вартість без ПДВ та країну походження, а саме: 
- бензин А-95 по талонам, КЕКВ 2275, кількість 8600 л., ціна без ПДВ - 46,566667 грн, вартість без ПДВ - 400473,33 грн, країна походження - Україна та/або країни ЄС;
- дизельне паливо по талонам, КЕКВ 2210, кількість 7500 л., ціна без ПДВ - 44,066667 грн, вартість без ПДВ - 330500,00 грн, країна походження - Україна та/або країни ЄС.
Разом з ПДВ - 877168,00 грн.
У додатку №2 до договору сторони узгодили адресу АЗС - смт. Братське, вул. Промислова, 1, назва АЗС - АNP.
На виконання умов договору відповідач передав позивачу талони на паливно-мастильні матеріали на загальну суму 877168,00 грн, що підтверджується видатковими накладними №Рн241001/010 від 01.10.2024 року, №Рн241105/006 від 08.11.2024 року, №Рн241105/007 від 08.11.2024 року, №Рн241001/011 від 01.10.2024 року, №Рн240902/004 від 02.09.2024 року, №Рн240813/001 від 13.08.2024 року, №Рн240902/003 від 02.09.2024 року, №Рн240724/002 від 24.07.2024 року.
В дотримання умов договору позивач здійснив повну оплату товару, що підтверджується платіжними інструкціями №2158 від 11.11.2024 року, №2159 від 11.11.2024 року, №1870 від 30.10.2024 року, №1869 від 03.10.2024 року, №1868 від 03.10.2024 року, №1602 від 03.09.2024 року, №1604 від 03.09.2024 року, №1603 від 03.09.2024 року, №1514 від 14.08.2024 року, №1513 від 14.08.2024 року, №1386 від 25.07.2024 року, №1385 від 25.07.2025 року на загальну суму 877168,00 грн.
Позивач вважає, що він виконав взяті на себе зобов`язання за договором повністю, а відповідач не виконав умови договору належним чином в повному обсязі, оскільки не забезпечив передачу бензину та дизпалива по скретч-карках на загальну суму 577949,40 грн, а саме у зв`язку з відсутністю товару позивач не зміг отримати бензин та дизельне паливо на заправці відповідача (обумовленої договором).
Позивач вказує, що ним на адресу відповідача було направлено листи №87 від 22.01.2025 року та №417 від 25.03.2025 року з вимогою виконати умови спірного договору щодо отоварення талонів, а також претензію (б/н від 21.04.2025 року) щодо погашення заборгованості у розмірі 577949,40 грн у зв`язку з невиконанням умов договору.
Враховуючи відсутність реагування зі сторони відповідача на вказані листи та претензію та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі про стягнення 577949,40 грн заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного 19.07.2024 року між сторонами договору №78, пені у розмірі 86057,19 грн та 40456,46 грн – штрафу відповідно до п. 8.4 договору.
Відповідач, в свою чергу, повністю заперечує проти позову та вважає його необґрунтованим з огляду на виконання ним умов договору повністю шляхом вчасної передачі у повному обсязі талонів на паливо за договором.
Місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 49226,40грн (вартості палива, яке неможливо отримати) є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи ту обставину, що відповідачем було прострочено поставку палива понад 30 днів, перевіривши здійснений позивачем розрахунок штрафу у розмірі 7% вартості палива (п. 8.4 договору), суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення вимоги про стягнення з ТОВ «Гарант Ойл Групп» 40456,46 грн штрафу. В частині стягнення пені суд відмовив 
Щодо стягнення пені місцевий господарський суд зазначив, що з наявних у справі обставин неможливо встановити, з якого часу та на який обсяг товару відбулося порушення відповідачем умов договору кожного разу, коли відповідач фактично не відвантажив паливо за пред`явленим талоном. Таким чином позовна вимога про стягнення пені за порушення строків поставки палива або недопоставку палива за період з 01.01.2025 року по 30.06.2025 року не підлягає задоволенню.
Апелянт не оскаржує рішення в частині відмови у стягненні з нього пені, отже, апеляційний перегляд рішення в цій частині не здійснюється.
Об`єктом апеляційного перегляду у даному випадку є рішення місцевого господарського суду в частині стягнення з ТОВ «Гарант Ойл Групп» на користь Новомар`ївської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області 577949,40 грн основного боргу та 40456,46 грн штрафу, а предметом судового розгляду є питання щодо належності та повноти виконання відповідачем (як постачальником) зобов`язань перед позивачем (як покупцем) за договором.
Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Між сторонами укладено договір про закупівлю №78 від 19.07.2024 року.
Укладений правочин за своїм змістом та правовою природою підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 2 цієї статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до положень ст.ст. 662, 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Отже, укладення між позивачем та відповідачем договору про закупівлю №78 від 19.07.2024 року було спрямоване на отримання останнім плати за товар, що кореспондує його зустрічному обов`язку здійснити таку поставку позивачу.
Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.
Частиною 1 ст. 692 ЦК визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
За приписами ст.ст. 509, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.
Частиною 2 цієї статті встановлено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Дослідженими судом матеріалами справи підтверджується, а також визнається сторонами, що на виконання умов договору позивачем здійснена оплата на суму 877168,00 грн, а відповідачем було передано позивачу за видатковими накладними №Рн241001/010 від 01.10.2024 року, №Рн241105/006 від 08.11.2024 року, №Рн241105/007 від 08.11.2024 року, №Рн241001/011 від 01.10.2024 року, №Рн240902/004 від 02.09.2024 року, №Рн240813/001 від 13.08.2024 року, №Рн240902/003 від 02.09.2024 року, №Рн240724/002 від 24.07.2024 року талони на паливно-мастильні матеріали на загальну суму 877168,00 грн.
Згідно зі специфікацією до договору відповідач мав передати позивачу бензин А-95 по талонам загальною кількістю 8600 літрів та дизельне паливо по талонам загальною кількістю 7500 літрів.
Судом встановлено, що позивачем вказане паливо було оплачено в повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями, а також не заперечується відповідачем.
Отже, матеріалами справи підтверджується фактичне проведення повної оплати позивачем товару на суму 877168,00 грн, а відповідачем, в свою чергу, передачу талонів на пальне на вказану суму.
Досліджуючи спірне у цій справі питання про те, чи належним чином виконувались зобов`язання відповідачем, здійснивши передачу лише талонів, а не палива, колегія суддів зазначає таке.
Постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 20.12.1997 року затверджені Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, згідно яких торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів (надалі - АЗС) (абзац 2 п.3 Правил).
Згідно з п. 9 Правил, розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.
Спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року №281/171/578/155 затверджена Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (далі - Інструкція).
Згідно з п.3 Інструкції, талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.
Форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери (п. 10.3.3.1 Інструкції).
Заправлення за талонами відображається у змінному звіті АЗС за формою №17-НП (п. 10.3.3.2 Інструкції).
За загальним правилом для отримання товару на АЗС покупець пред`являє оператору АЗС картку (талон) на пальне. Оператор АЗС здійснює відповідну ідентифікацію талону / картки на пальне, здійснює фактичну передачу (видачу) товару відповідної марки та кількості, після чого талон / картка на пальне залишається у оператора, що є підтвердженням факту отримання покупцем товару зі зберігання відповідного асортименту та кількості.
Таким чином, покупець як власник талонів / карток на пальне, отриманих від постачальника, володіє законним правом на отримання на АЗС, визначених угодою, товару (пального) по талонах/ картках у кількості, маркуванні, визначеному у талонах на пальне.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 06.06.2023 року у справі №903/666/22.
Відповідно до умов укладеного між сторонами договору а також норм законодавства, талон - документ, що засвідчує право власності покупця на одержання певного обсягу та певної марки пального на АЗС.
Надаючи оцінку доводам апелянта стосовно того, що він повністю виконав зобов`язання за договором, зважаючи на те, що сторонами було підписано видаткові накладні, колегія суддів зауважує, що факт підписання сторонами видаткових накладних не свідчить про передачу відповідачем товару позивачу, а лише підтверджує передачу талонів, які надають позивачу право на отримання відповідної кількості палива у майбутньому.
Зі змісту укладеного договору випливає, що з моменту передання талонів позивач набув лише право на отримання пального в обсягах, зазначених у видатковій накладній; передача талонів не звільняє відповідача від обов`язку поставити придбаний товар.
Із системного аналізу умов договору та суті правовідносин між сторонами вбачається, що під поставкою товару розуміється саме постачання палива, тоді як передача талонів лише формально засвідчує виконання умов договору. Тобто, вказаним спростовуються доводи апелянта про належне виконання зобов`язань за договором, оскільки, як вже зазначалось, предметом укладеного між сторонами договору є не талони, а паливо.
Східний апеляційний господарський суд зауважує, що кінцевою метою укладеного договору є отримання замовником саме палива, а не лише талонів (як стверджує апелянт), тому надані постачальником талони мають повною мірою забезпечувати можливість досягнення цієї мети. Однак цієї умови постачальником виконано не було.
Крім того, на підтвердження належного виконання зобов`язань за договором апелянт посилається на те, що в кінці Звіту про виконання договору про закупівлю, який оприлюднений самим позивачем на офіційному сайті https://prozorro.gov.ua вказано, що відсутні причини розірвання договору №78 від 19.07.2024 року.
Однак суд апеляційної інстанції зазначає, що станом на момент здійснення зазначеної публікації (тобто після фактичної передачі талонів), позивач об`єктивно ще не міг знати про те, що відповідач не виконає належним чином своє зобов`язання та не забезпечить йому поставку товару - саме палива (а не талонів на паливо) у повній мірі, а отже на той час причини для розірвання договору дійсно були відсутні. Оскільки талон лише надає право отримати на АЗС фіксовану кількість нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому, він не є підтвердженням фактичного отримання самого товару в натурі, отже, цим не підтверджується, що відповідачем було виконано взяті на себе зобов`язання в повному обсязі.
Стосовно доводів апелянта, що додані до позовної заяви копії талонів ним не передавалися позивачу, колегія суддів зауважує наступне.
Відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України кожний талон повинен мати необхідні елементи змісту, зокрема, його серійний та порядковий номери (п. 10.3.3.1).
Судова колегія враховує, що обов`язок поставити позивачу повний обсяг товару (бензин А-95 загальною кількістю 8600 літрів та дизпаливо загальною кількістю 7500 літрів), а також здійснити або заміну невикористаних талонів, або повернення коштів в разі неможливості забезпечення виконання зобов`язання, покладений саме на постачальника, а відтак, саме відповідач, як особа, яка здійснювала видачу талонів, повинен мати у своєму розпорядженні повний перелік номерів штрих-карт переданих талонів, їх номіналу, кількості та вартості, що надавало б змогу суду перевірити відповідність наданих позивачем копій талонів тим, що видавалися постачальником.
За відсутності в матеріалах справи переліку виданих відповідачем талонів (оскільки відповідач не надав суду перелік ідентифікуючих ознак талонів) колегія суддів не може прийняти до уваги посилання апелянта на те, що такі талони не видавалися ним позивачу або були видані будь-якими іншими постачальниками на виконання інших договорів.
Суд зазначає, що відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.
Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Аналогічний підхід до стандарту доказування «вірогідність доказів» висловлено Верховним Судом у постановах від 29.01.2021 року у справі №922/51/20, від 31.03.2021 року у справі №923/875/19, від 25.06.2020 року у справі №924/233/18.
З огляду на все вищенаведене, з урахуванням принципу вірогідності доказів Східний апеляційний господарський суд вважає, що докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, подані позивачем, є більш вірогідними, аніж ті, що надані відповідачем на їх спростування.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що відповідачем доказів обліку талонів (тобто із зазначенням номерів) та виданих позивачу скретч-карток суду не надано. Тобто відповідачем не доведено належними доказами (зокрема, підписаною обома сторонами видатковою накладною, де б містилися відомості про облікові номери талонів), що він поставляв позивачу талони з іншими ідентифікаційними номерами, іншим номіналом або талони на паливо іншої мережі АЗС. Самого лише посилання на те, що додані до позову талони видавались іншими підприємствами недостатньо для визнання позовних вимог необґрунтованими за умови наявності доказів виконання сторонами умов договору (частково відповідачем щодо поставки та повністю позивачем щодо оплати).
Крім того, оскільки облік талонів має вести відповідач, то на нього покладається обов`язок доведення факту використання талонів позивачем у повному обсязі, зокрема, шляхом пред`явлення підтвердних на цю операцію документів. 
Так, Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України передбачено, що заправлення за талонами відображається у змінному звіті АЗС за формою №17-НП.
Статтею 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.
Також даною нормою встановлено, що використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється.
Отже, суб`єкти господарювання, які займаються торгівлею пальним, зобов`язані проводити розрахункові операції через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій.
Відповідно до п. 4 Розділу ІІІ Порядку реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №547 від 14.06.2016 року, суб`єкти господарювання, які використовують РРО (реєстратори розрахункових операцій) для здійснення розрахункових операцій у готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також здійснення операцій з приймання готівки для подальшого її переказу, зобов`язані, зокрема:
- застосовувати РРО, включені до Державного реєстру РРО, з додержанням встановленого порядку їх застосування;
- проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи РРО зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;
- подавати до контролюючих органів інформацію, визначену пунктом 7 статті 3 Закону, згідно з Порядком передачі;
- надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, під час отримання товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій QR-коду, який дає змогу особі зчитувати та ідентифікувати з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому містяться, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти);
- у кінці робочого дня (зміни) створювати у паперовій та/або електронній формі (крім автоматів з продажу товарів (послуг)) фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій;
- створювати контрольні стрічки у паперовій та/або електронній формі і забезпечувати їх зберігання на РРО (крім автоматів з продажу товарів (послуг)) протягом трьох років;
- надавати в паперовій та/або електронній формі покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший розрахунковий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця, з метою виконання вимог Закону України "Про захист прав споживачів". Порушення цього правила тягне за собою відповідальність, передбачену зазначеним Законом, але не може бути підставою для застосування до порушника адміністративних чи фінансових санкцій, передбачених законодавством з питань оподаткування;
- створювати в паперовій та/або електронній формі X-звіти, Z-звіти та інші документи, що передбачені документацією на РРО, відповідно до законодавства.
На період виходу з ладу РРО та здійснення його ремонту або у разі тимчасового (не більше 7 робочих днів) відключення електроенергії проведення розрахункових операцій здійснюється з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки або із застосуванням належним чином зареєстрованого резервного РРО (пункт 2 Розділу ІІІ Порядку).
Таким, чином, на суб`єктів господарювання, що займаються торгівлею пальним, покладено обов`язок щодо належного обліку розрахункових документів, що підтверджують проведення операцій (зокрема, фіскальних чеків).
Однак відповідачем, всупереч вимог ст. 13 ГПК України, не було надано жодних доказів на підтвердження того, що ним було відпущено позивачу паливо на повну суму оплачених талонів, а також не було заявлено жодних клопотань про витребування таких доказів від інших осіб (звітів розрахункових документів, інформації контролюючих органів тощо).
За умовами укладеного між сторонами договору не передбачено будь-яких підстав для звільнення відповідача від виконання зобов`язання поставити позивачу товар або повернути за непоставлений товар попередньо сплачені кошти у випадку невикористання талонів.
Істотним є те, що позивач звернувся із позовом у даній справі про повернення за непоставлений товар попередньо сплачених коштів. Відповідач доказів поставки товару в повному обсязі суду не надав.
Згідно п. 6.5 договору, строк дії талонів становить 12 місяця, але в будь-якому випадку не менше ніж строк дії цього договору. У разі закінчення строку дії талонів на видачу палива, постачальник має можливість провести їх обмін на талони з діючим строком або повернути сплачені кошти.
З огляду на положення пункту 6.5. договору, то незалежно від причин не отримання товару по спірним талонам, позивач не втрачає право вимагати, зокрема повернення сплачених ним грошових коштів за пальне, яке не було отримано по цих талонах.
Відповідач зазначає, що долучені позивачем копії талонів на паливо не містять строку дії, а відтак не відповідають умовам договору. 
Відповідно до п. 4.1 договору, передача (відпуск) палива згідно поставленим талонам здійснюється на АЗС постачальника, перелік яких визначено у Переліку АЗС (додаток 2 до цього договору). Передача палива (відпуск) здійснюється по факту пред`явлення покупцем (уповноваженим представником покупця) талону. Талон є документом встановленого зразка та форми, одноразового використання, що посвідчує право власності покупця та/або уповноваженого представник покупця на одержання певної кількості (обсягу) та певної марки палива на АЗС (далі - талон). Талон на пальне виготовляється на паперовому носії; глянцевому паперовому носії, ламінованого плівкою; пластиковому носії. Містить емблему торгової марки, вказівку на вид (марку) палива та номінал. На талон нанесено штрих-код, голографічне зображення та інші ступені захисту. Талон є товарно-розпорядчим документом на паливо, на підставі якого здійснюється відпуск палива на АЗС. Талон на пальне не є розрахунковим чи платіжним засобом (п. 4.1 договору).
Отже, пунктом 4.1 договору не передбачено зазначення на скретч-картаках (талонах) строку їх дії. На отриманих позивачем скретч-картаках за умовами договору строк дії не вказаний.
Суд зазначає, позивачем до позовної заяви долучено перелік скретч - карток, які передані постачальником покупцю та не відпущені на станціях АЗС із зазначенням літражу кожної, виду та марки палива, штрих коду. 
Крім того, на офіційному сайті «Авіас» за посиланням https://avias.ua/palivni-proekti/skretch-karta/ міститься роз`яснення, що паливна скретч-картка «Авіас» - безстрокова і дійсна до моменту отримання палива на АЗС.
Крім того, що умовами договору не передбачено необхідність складання сторонами окремих документів (зокрема, акту приймання-передачі) в підтвердження передачі скретч-карток (талонів), де б містився їх перелік з ідентифікуючими ознаками.
Стосовно доводів скаржника про те, що безстрокові талони на паливо були придбані у інших осіб – ТОВ «Інтекс Інвест» та ТОВ «Локкард», судова колегія виходить з наступного.
Відповідач стверджує, що додані до позовної заяви талони на пальне мережі були придбані за договорами поставки у третіх осіб. Проте доказів, які б підтверджували, що додані до позовної заяви копії талонів ним не передавались, розбіжності у зовнішньому вигляді талонів (зокрема, особливості, за якими можна відокремити талони одних постачальників від талонів інших), за якими паливо поставлялось відповідачем чи іншими особами, ТОВ «Гарант Ойл Групп» не надав.
Тобто судова колегія вбачає, що належні та допустимі докази того, що додані до позову талони були придбані у інших осіб – ТОВ «Інтекс Інвест» та/або ТОВ «Локкард» по одному з укладених з ними договорів поставки в матеріалах справи відсутні.
Дослідивши додані відповідачем договори з іншими особами про поставку палива, наведеного не спростовують, а лише засвідчують існування договірних відносин позивача з іншими підприємствами. З них не вбачається, що додані до позовної заяви копії скретч-катрки були придбані саме за договорами, укладеними між позивачем і ТОВ «Інтекс Інвест» та/або ТОВ «Локкард».
Щодо доводів скаржника про відсутність доказів, підтверджуючих неможливість отримати паливо на АЗС.
Суд враховує, що в договорі не погоджено порядку складання актів про відсутність палива, не зазначено також про обов`язковість його складання.
Відповідачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів на спростування обставин щодо відсутності на автозаправній станції (АЗС), яка зазначена в додатку №2 до спірного договору, відповідної кількості палива та неможливості отримання палива за талонами, а на офіційному сайті АЗС «Авіас» відсутня інформація про працюючі АЗС на території України. 
Відповідачем в ході судового розгляду справи належними доказами не підтверджено та не доведено суду фактичних обставин належної діяльності АЗС мережі та реальної можливості відвантаження палива як станом на момент звернень у грудні 2024 року, так і в будь-які інші дати до моменту звернення позивача з цим позовом.
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновками суду першої інстанції стосовно того, що вимога про стягнення розміру оплаченого та непоставленого товару на суму стягнення 577949,40 грн є правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки, незважаючи на своєчасне виконання позивачем обов`язків з оплати вартості товару, відповідач не забезпечив готового до передання покупцеві товару у визначеному договором місці на вказану суму.
Доводи апелянта, що позивач не звертався до нього з пропозицією обміняти скретч-картки або визначити іншу АЗС відхиляються судом, оскільки умови укладеного між сторонами договору не передбачають такого права покупця, зокрема, у разі неможливості отримати пальне на узгоджених сторонами АЗС.
Суд вважає, що наявність працюючої інфраструктури постачальника є ключовою умовою виконання зобов`язання. Пасивна поведінка відповідача, який не надав відповіді на претензію, не інформував покупця, не запропонував заміни скретч-карток або повернення коштів, свідчить про неналежне виконання договірних зобов`язань. Припинення роботи АЗС без належного інформування позивача, за відсутності пропозицій альтернативної поставки або повернення коштів, дає підстави суду вважати зобов`язання невиконаним, що є підставою для повернення попередньої оплати у повному обсязі.
З урахуванням п. 8.4 договору позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 40456,46 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частиною 4 статті 231 ЦК України визначено, що розмір штрафних санкцій встановлюється законом. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договорі розмірі.
Законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.
Так, згідно п. 8.4 договору за порушення строків поставки палива або недопоставку палива постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості палива, поставку якого прострочено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки палива понад тридцять днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7 (сім) відсотків вартості палива, поставку якого прострочено (п. 8.4 договору).
Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Пред`явлення вимоги має бути вчинено кредитором в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до боржника. 
На дану обставину також вказав відповідач у відзиві на позов.
Позивач стверджує, що він звертався до відповідача з листами №87 від 22.01.2025 року та №417 від 25.03.2025 року з вимогою виконати умови спірного договору щодо отоварення талонів, а також претензією (б/н від 21.04.2025 року) щодо погашення заборгованості у розмірі 577 949,40 грн у зв`язку з невиконанням умов договору.
Відповідно до п. 12.3 договору повідомлення, які надсилаються, відповідно до виконання умов договору, мають бути виконані у письмовій формі і вважатимуться переданими належним чином, якщо вони відправлені факсом, рекомендованим листом або доставлені іншим способом, погодженим сторонами.
При цьому, матеріали справи не містять ані доказів направлення вказаних листів та претензії за допомогою факсу, ані за допомогою поштового зв`язку (рекомендованим листом) чи іншим способом, погодженим сторонами.
Фактично з наявних у справі обставин неможливо встановити, з якого часу та на який обсяг товару відбулося порушення відповідачем умов договору кожного разу, коли відповідач не відвантажив паливо за пред`явленим талоном.
Таким чином, здійснити належний розрахунок та перевірити розрахунок заявленої до стягнення пені за порушення строків поставки палива або недопоставку палива за період з 01.01.2025 року по 30.06.2025 року неможливо і це призвело до відмови в позові у відповідній частині. Проте, беззаперечно можна стверджувати, що відповідачем було прострочено поставку палива понад 30 днів. 
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що перевіривши здійснений позивачем розрахунок штрафу у розмірі 7% вартості палива, то він є вірним і таким, що відповідає обставинам справи, у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення з ТОВ «Гарант Ойл Групп» 40456,46 грн штрафу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Відносно доводів апелянта щодо порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції в ухвалі від 06.10.2025 розглянув клопотання ТОВ «Гарант Ойл Групп» про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та про залучення у справу третіх осіб та відмовив у їх задоволенні, виклавши належне обґрунтування підстав такої відмови.
Частинами 5, 6 ст. 252 ГПК України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Питання про розгляд справи в порядку письмового провадження чи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не залежить від волевиявлення осіб, які беруть участь у справі, а залежить від конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верхового Суду від 07.11.2022 року у справі №905/3553/15.
Згідно з п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 12 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Частиною 1 ст. 247 ГПК України передбачено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Частиною 5 ст.12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом спору у даній справі є вимога майнового характеру, а саме: стягнення з відповідача заборгованості за договором про закупівлю №78 від 19.07.2024 року у розмірі 704463,05 грн, з яких: 577949,40 грн - сума основного боргу, 86057,19 грн - пеня, 40456,46 грн - штраф.
Таким чином дана справа підлягає розгляду в порядку спрощеного провадження, оскільки предметом даного спору є стягнення з відповідача суми, розмір якої не перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не має суспільного інтересу та обмеження визначені ч. 4 ст. 247 ГПК України на спірні правовідносини не розповсюджуються.
Розгляд вказаної справи судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження відповідає вимогам процесуального законодавства.
Необхідність розгляду даної справи з повідомленням (викликом) сторін відповідач обумовлює необхідністю дослідження всіх обставин справи саме за участю сторін та надання ними відповідних пояснень з метою встановлення дійсних обставин справи.
При цьому, в апеляційній скарзі не наведено будь-яких обставин, які б перешкоджали відповідачу викласти свою позицію та надати докази на спростування заявлених позивачем вимог в порядку спрощеного розгляду справи.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає порушень норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення в порядку розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Доводи апелянта щодо безпідставної відмови суду першої інстанції у задоволенні клопотання відповідача про залучення третіх осіб відхиляються судом з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть бути залучені до участі у справі у разі, якщо рішення суду може вплинути на їх права або обов`язки щодо однієї зі сторін.
Отже, обов`язковою умовою залучення третьої особи є наявність правового зв`язку між предметом спору та правами чи обов`язками такої особи, на які безпосередньо може вплинути судове рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є виконання зобов`язань за договором про закупівлю №78 від 19.07.2024 року, укладеним саме між Новомар`ївською сільською радою Вознесенського району Миколаївської області та ТОВ «Гарант Ойл Групп». Конкретно з цього договору виникли права та обов`язки сторін, а відтак саме вони (сторони договору №78 від 19.07.2024 року) є належними суб`єктами спірних правовідносин.
Посилання апелянта на те, що талони могли бути придбані позивачем у ТОВ «Інтекс Інвест» та / або ТОВ «Локкард», по суті зводяться до заперечення належності відповідача як сторони зобов`язання. Тобто відповідач фактично ставить під сумнів власну участь у спірному зобов`язанні, а не обґрунтовує наявність прав чи обов`язків третіх осіб, на які може вплинути рішення суду.
Разом з тим, питання належності відповідача вирішується судом виходячи з установлених обставин укладення та виконання конкретного договору, і не потребує залучення інших суб`єктів господарювання, з якими позивач перебував у самостійних договірних відносинах за іншими правочинами.
Судове рішення у цій справі не породжує, не змінює та не припиняє прав чи обов`язків ТОВ «Інтекс Інвест» та / або ТОВ «Локкард», оскільки спір не стосується виконання чи тлумачення договорів, укладених позивачем з цими особами; не заявлено вимог про покладення на них будь-яких обов`язків; відсутні доводи про існування між відповідачем та зазначеними особами регресних чи солідарних зобов`язань, які могли б бути прямо зумовлені результатом розгляду даної справи.
Фактично доводи апелянта ґрунтуються на припущенні про можливість того, що талони могли бути придбані позивачем у інших постачальників. Однак така обставина підлягає доказуванню відповідачем у межах заперечень проти позову і не трансформує інших контрагентів позивача у належних відповідачів або співвідповідачів у даній справі.
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відповідачем не доведено, яким саме чином рішення у справі може вплинути на права чи обов`язки вказаних осіб, а тому відсутні передбачені ст. 50 ГПК України підстави для їх залучення.
Більше того, залучення третіх осіб за відсутності визначених законом підстав суперечило б принципу процесуальної економії та призвело б до безпідставного розширення кола учасників справи.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для залучення ТОВ «Інтекс Інвест» та ТОВ «Локкард» до участі у справі як третіх осіб, а доводи апелянта у цій частині є необґрунтованими та відхиляються.
Клопотання відповідача фактично спрямоване на перекладення на них відповідальності без пред`явлення відповідних вимог.
Суд розглядає спір у межах заявлених вимог і між визначеними сторонами; заміна відповідача або залучення співвідповідача можливі лише за наявності відповідних правових підстав, яких у даному випадку не встановлено.
Суд підкреслює, що твердження апелянта про можливу поставку талонів іншими юридичними особами не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому мають характер припущень.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає порушень норм процесуального права в частині не залучення ТОВ «Інтекс Інвест» та ТОВ «Локкард» в якості третіх осіб які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 року).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача наведених висновків суду не спростовують та фактично зводяться до переоцінки обставин, встановлених місцевим судом, яким надана належна правова оцінка.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Полтавської області від 16.12.2025 року у справі №915/1135/25 підлягає залишенню без змін.
Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-79, 126, 129, 240, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 16.12.2025 року у справі №915/1135/25 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 16.03.2026 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя В.В. Россолов 

Суддя О.І. Склярук