П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/6743/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дмитришена Р.М. 
Суддя-доповідач - Шидловський В.Б. 
05 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Шидловського В.Б. 
суддів: Капустинського М.М.  Сапальової Т.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової допомоги відповідно до ч.5 ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.04.2025 щодо призначення одноразової грошової допомоги на сім`ю у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві, що передбачена ч.5 ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.
В іншій частині вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач - ОСОБА_1 22.04.2025 звернулася до територіального пенсійного органу щодо призначення одноразової допомоги на сім`ю внаслідок смерті потерпілого від нещасного випадку сина ОСОБА_2 . Потерпілий своєї сім`ї не мав, з матір`ю спільно проживали та вели спільне господарство.
До заяви позивачка долучила акт розслідування нещасного випадку що стався на виробництві форми Н-1/П від 20.03.2025; витяги з реєстру Липовецької територіальної громади №2025/004650557 та №2025/004650648 від 09.04.2025 про місце реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; акт, складений сусідами та старостою села щодо спільного ведення господарства та проживання; довідка виконавчого комітету Липовецької міської ради; рішення про зміну назви вулиці №1592 від 24.10.2023; свідоцтво про народження ОСОБА_2 , його паспорт, свідоцтво про смерть; паспорт ОСОБА_1 та її свідоцтво про шлюб щодо зміни прізвища з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 , довідка про заробітну плату ОСОБА_2 , довідка про сплату страхових внесків від 18.04.2025.
За наслідками розгляду звернення позивача та доданих документів, Головне управління листом від 01.05.2025 №0200-0312-8/50086, повідомило заявницю про відсутність правових підстав для призначення одноразової допомоги на сім`ю внаслідок смерті потерпілого, передбаченої частиною 5 статті 36 Закону України №1105-ХIV та пунктом 1 розділу ІХ Порядку № 4-1, так як ОСОБА_2 на день смерті не входив до складу сім`ї позивача (а.с. 10).
Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав. 
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999 №1105-XIV (далі - Закон №1105-XIV).
Частиною першою статті 4 Закону №1105-XIV унормовано, що уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку (далі - уповноважений орган управління) є Пенсійний фонд України.
На уповноважений орган управління та його територіальні органи, серед іншого, покладено завдання здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до цього Закону (пункт 2 частини першої статті 5 Закону №1105-XIV).
За приписами частини першої статті 30 Закону №1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.
Пунктом 2 частини сьомої статті 30 Закону №1105-XIV передбачено, що страхові виплати складаються з страхової виплати у встановлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого).
Частиною п`ятою статті 36 Закону №1105-XIV установлено, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачуються:
1) одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату;
2) одноразова страхова виплата кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого, а також його дитині, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює восьми розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.
Відповідно до ч.1 ст.37 Закону №1105-XIV для призначення страхових виплат потерпілий або особи, які мають право на такі виплати у разі смерті потерпілого, подають до уповноваженого органу управління в електронній формі через Єдиний державний вебпортал електронних послуг або веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України заяву про призначення виплати (особисто або через уповноваженого представника) за формою, затвердженою правлінням Пенсійного фонду України. За малолітніх або неповнолітніх осіб заяву подає один із батьків або інший законний представник. Заява може бути подана до Пенсійного фонду України у формі паперового документа.
Стаття 38 Закону №1105-XIV встановлює порядок розгляду справи про страхові виплати, згідно з якою територіальні органи уповноваженого органу управління розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи і приймають відповідні рішення протягом 10 календарних днів, не враховуючи дня надходження зазначених документів. Рішення оформлюється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та строки їх здійснення або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.
При цьому виключні підстави для відмови у здійсненні страхових виплат передбачені статтею 39 Закону №1105-XIV.
21.03.2024 набрав чинності Порядок призначення, перерахування та здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 26 січня 2024 року №4-1(далі - Порядок).
У пункті 1 Порядку вказано, що цей Порядок визначає механізм призначення, перерахування та здійснення таких страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності: допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; щомісячна страхова виплата втраченої заробітної плати (або відповідної її частини); страхова виплата потерпілому під час його професійної реабілітації; страхова виплата при тимчасовому переведенні потерпілого на легшу, нижчеоплачувану роботу; одноразова допомога потерпілому; страхові виплати в разі смерті потерпілого; страхова виплата дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; страхові витрати на соціальну допомогу, інші витрати на відшкодування шкоди, які включають: компенсацію витрат на проїзд потерпілого, який став особою з інвалідністю, до місця лікування та/або реабілітації і у зворотному напрямку та витрат на проїзд і житло особи, яка супроводжує потерпілого до місця лікування та/або реабілітації (якщо потерпілому визначено потребу в супроводі); відшкодування витрат на надання соціальної послуги догляду вдома; щомісячна грошова компенсація вартості заходів, необхідних для надання соціальної послуги натуральної допомоги; відшкодування витрат на поховання потерпілого та пов`язаних з цим ритуальних послуг.
Пунктом 1 розділу ІІ Порядку передбачено, що заява про призначення, перерахування, продовження та здійснення страхових виплат (крім виплат, які призначаються страхувальником) подається потерпілим або особою, яка має право на страхові виплати у разі смерті потерпілого, особисто або через уповноваженого представника до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає страхову виплату) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Заява разом з документами, необхідними для призначення, перерахування, продовження та здійснення страхових виплат подається: для призначення, перерахування, продовження та здійснення страхових виплат за формою згідно з додатками 1, 2 до цього Порядку (п. 2 розділу ІІ Порядку).
Відповідно до пунктів 2, 4 Розділу ІІІ Порядку рішення про призначення, перерахування, продовження та здійснення страхових виплат приймається протягом 10 календарних днів, не враховуючи дня надходження заяви з усіма необхідними документами з урахуванням отриманої органом, що призначає страхову виплату, інформації із відповідних державних електронних інформаційних реєстрів та баз даних.
Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає страхову виплату (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає страхову виплату, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній справі про страхові виплати.
Рішення оформлюється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та строки їх здійснення або обґрунтування відмови у виплатах.
Отже, із процитованих вище положень Закону №1105-XIV та Порядку № 4-1 слідує, що у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві, членам його сім`ї виплачується одноразова грошова допомога у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату та одноразова страхова виплата кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого.
При цьому за наслідками розгляду відповідної заяви про призначення такої допомоги (за формою згідно додатком 2 Порядку) відповідачем має прийматися рішення у формі постанови про призначення страхових виплат або про відмову у таких виплатах з обґрунтуванням причин відмови.
Так, суд першої інстанції встановив, що позивач ОСОБА_1 22.04.2025 звернулася до територіального пенсійного органу щодо призначення одноразової допомоги на сім`ю внаслідок смерті потерпілого від нещасного випадку сина ОСОБА_2 . Потерпілий своєї сім`ї не мав, з матір`ю спільно проживали та вели спільне господарство.
До заяви позивачка долучила всі необхідні документи.
За наслідками розгляду звернення позивача та доданих документів, Головне управління листом від 01.05.2025 №0200-0312-8/50086, повідомило заявницю про відсутність правових підстав для призначення одноразової допомоги на сім`ю внаслідок смерті потерпілого, передбаченої частиною 5 статті 36 Закону України №1105-ХIV та пунктом 1 розділу ІХ Порядку № 4-1, оскільки ОСОБА_2 на день смерті не входив до складу сім`ї Позивача.
З даного приводу слід зауважити, що відповідач визначеного положеннями Закону №1105-XIV та Порядку № 4-1 рішення у формі постанови за наслідками розгляду такої заяви позивача не приймав. Натомість свою відмову виклав у листі від 01.05.2025, що суперечить наведеним вище приписам відносно форми та порядку розгляду такої заяви.
Крім того, такий лист не можливо розцінювати виключно як роз`яснення порядку призначення страхової виплати, оскільки в ньому надається оцінка фактичних обставин та підстав призначення одноразової грошової допомоги на сім`ю.
Зокрема, як зазначалося судом вище, згідно з цим листом відмова відповідача у призначені одноразової грошової допомоги зводиться до того, що ОСОБА_2 (син) не входив до складу сім`ї ОСОБА_1 (мати), оскільки на момент своєї смерті був повнолітньою особою.
Оцінюючи вказану позицію апелянта щодо підстав відмови у призначенні страхової виплати "одноразова допомога сім`ї", колегія суддів зазначає, що ані Закон №1105-XIV, ані Порядок №4-1 поняття родини/сім`ї не визначають.
Для такого правового регулювання з урахуванням предмета спору саме Сімейний кодекс України є спеціальним законом, який має враховуватись при визначенні поняття сім`ї та її членів при вирішенні питань про наявність права на отримання допомоги, передбаченої Законом №1105-XIV.
Так, відповідно до ч.2, 4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Конституційний Суд України у Рішенні від 03 червня 1999 року №5-рп/99 визначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.
Верховний Суд у постанові від 22.04.2024 у справі №420/17371/22 сформулював висновок, відповідно до якого навіть неоднакове зареєстроване місце проживання членів сім`ї не впливає на отримання одноразової допомоги сім`ї потерпілого. Тому визначальним є факт проживання однією сім`єю.
У цьому випадку беззаперечним є факт родинних зв`язків між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Суд зауважує, що позивач проживала разом з ОСОБА_2 однією сім`єю, вказане підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 09.04.2025 № 2025/004650648, Актом щодо підтвердження спільного проживання та ведення спільного господарства, складеним сусідами позивача та старостою села, довідкою виконавчого комітету Липовецької міської ради.
При цьому, ні у своєму листі від 01.05.2025, ні під час судового розгляду справи, відповідач не надав доказів того, що позивач не є сім`єю з померлим сином ОСОБА_2 . Будь-яких інших доказів про те, що померлий ОСОБА_2 перебував у шлюбі чи мав власних дітей матеріали справи не містять.
Отже, встановленими у справі обставинами підтверджується, що ОСОБА_2 , який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, до смерті проживав разом із своєю матір`ю ОСОБА_1 однією сім`єю, що є достатньою підставою для висновку про наявність у них сімейних відносин та права на отримання страхових виплат у зв`язку зі смертю потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право на отримання одноразової допомоги як член сім`ї потерпілого, передбаченої ч.5 ст.36 Закону №1105-ХІV, а тому відмова відповідача у призначенні такої соціальної виплати за наведених вище підстав є протиправною, що не спростовано доводами апеляційної скарги. 
Водночас, як зазначалося вище, за результатами розгляду заяви позивача від 22.04.2025 про нарахування та виплату одноразової допомоги сім`ї загиблого внаслідок нещасного випадку на виробництві, у порушення ст. 38 Закону №1105-XIV, абз. 2 пункту 4 Розділу ІІІ Порядку №4-1, відповідне рішення у формі постанови відповідачем не приймалося.
Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відтак, враховуючи, що до компетенції суду не належить призначення, розрахунок та виплата соціальних виплат, а здійснюється лише контроль правомірності рішень, дій або бездіяльності відповідача щодо вказаних питань, та беручи до уваги, що відповідачем не прийнятого у належний спосіб відповідного рішення за наслідками розгляду заяви позивача, то суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивачу у спірних правовідносин буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.04.2025 про призначення страхової виплати, передбаченої частиною 5 статті 36 Закону №1105-XIV, у зв`язку зі смертю сина ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві, з урахуванням правової оцінки, наданої судом в ході розгляду цієї справи.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно із п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Капустинський М.М.    Сапальова Т.В.