П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 766/11506/25	

Місце прийняття ухвали суду 1 інстанції: м. Херсон;
Дата складання повного тексту ухвали суду 1 інстанції:
31.07.2025 року;
Головуючий в 1 інстанції: Шестакова Я.В. 

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючого судді – Єщенка О.В.
суддів – Бітова А.І.
– Градовського Ю.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 31 липня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просить скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.06.2025 року №2/ЮС про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень.
В обґрунтування позову зазначено, що висновки ІНФОРМАЦІЯ_2 про порушення позивачем вимог статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», що виразилось у не прибутті на виклик ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних, а також не уточненні у період до 16.07.2024 року у повному обсязі персональних даних в ІНФОРМАЦІЯ_2 , є неправомірними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Позивач зауважує на тому, що оспорювана постанова не містить жодних фактів тієї обставини, що у розпорядженні ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутні відомості про персональні дані військовозобов`язаного, не доведеною ІНФОРМАЦІЯ_2 залишається й та обставина, що позивач одержав відповідний виклик для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою уточнення своїх персональних даних. Таким чином, на переконання позивача, винесення оспорюваної постанови та притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбулось за відсутності правових підстав.
Також, позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення стягнення, яке здійснюється на підставі виконавчого провадження №78662052, яке відкрито старшим державним виконавцем Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Гончаровою Альоною Григорівною.
В обґрунтування вказаних вимог зазначено, що оспорювана за цим позовом постанова ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває на виконанні в державній виконавчій службі, тому забезпечення позову у цій справі сприятиме уникненню неправомірного стягнення з позивача коштів та усуне перешкоди в користуванні майном. Позивач зауважує, що цей захід забезпечення адміністративного позову є дійсно необхідним, спрямований на дотримання гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів, а невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення в адміністративній справі.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31 липня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову.
Суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством передбачається можливість оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, що впливає на відтермінування виконання постанови у випадку повідомлення уповноваженої особи про такі обставини. З наведеного суд першої інстанції визначив, що у даному випадку позивачем не доведено та документально не підтверджено обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника, що унеможливило б захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі, а також не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у цій справі.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, наголошуючи на порушенні судом першої інстанції норм процесуального права та неповному з`ясуванні обставин справи, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення заяви у повному обсязі.
Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням пункту 5 частини 1 статті 151 КАС України та помилково не враховано, що чинним законодавством передбачається можливість суду зупинити стягнення на підставі виконавчого документа та обов`язок виконавця зупинити вчинення виконавчих дій в разі прийняття відповідного судового рішення.
Апелянт зауважує на тому, що на стадії виконавчого провадження позивач позбавлений можливості вплинути на хід виконавчого провадження, а фактичне примусове стягнення коштів призведе до не реалізації захисту прав та інтересів в суді. На переконання апелянта, є недопустимою ситуація, за якої одночасно здійснюється судовий розгляд справи про оскарження постанови про накладення штрафу та примусове виконання органом ДВС цієї постанови. Поряд з цим, можуть виникнути обставини, за яких позивачеві доведеться докладати значних зусиль для повернення безпідставно стягнутих коштів.
Підсумовуючи, апелянт наполягає на тому, що подана заява відповідає засадам адміністративного судочинства, спрямована на забезпечення гарантій захисту прав та інтересів особи, яка звернулась до адміністративного суду, та покликана на реальне виконання судового рішення в цій адміністративній справі. Отже, вимоги позивача відповідають положенням статей 150, 151 КАС України, є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Згідно частин 1, 2 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Аналіз наведених норм адміністративного процесуального законодавства показав, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні.
Апеляційний суд враховує, що предметом спору у цій справі є протиправність постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу. З огляду на положення пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанова органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом, є виконавчим документом та підлягає примусовому виконанню органом виконавчої служби.
Звертаючись із заявою про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову у цій справі, позивач зауважував на тому, що у випадку не зупинення судом стягнення на підставі постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач вимушений буде сплатити штраф згідно оспорюваної постанови до ухвалення рішення у справі або ж цей штраф. В контексті наведеного, позивач зазначав, що, за наявності обставин щодо фактичного стягнення штрафу, захист його порушених прав та інтересів не буде ефективним, а порушені права та інтереси фактично не будуть відновлені.
Натомість, заявником не наводяться обставини того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
В контексті зазначеного, судом першої інстанції правильно зауважено на тому, що відповідно до статті 299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.
При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.
На переконання апеляційного суду, сама лише наявність судового провадження з приводу оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення не є самостійною підставою для застосування заходів забезпечення адміністративного позову в порядку, передбаченому пунктом 5 частини 1 статті 151 КАС України. Адже ключовими є обставини, які б свідчили про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову, обов`язок щодо підтвердження наявності яких покладається саме на сторону позивача.
Поряд з цим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що посилання позивача на порушення прав та інтересів і неможливість їх захисту без докладання значних зусиль і витрат не мають реальний характер і такі не підтверджені належними доказами. Зокрема, на момент звернення із заявою позивачем не обґрунтовано, в чому саме полягає неможливість захисту своїх прав та інтересів у спірних правовідносинах без вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.
З огляду на те, що на момент звернення із заявою позивачем не підтверджено свої вимоги належними доказами існування реальної загрози неможливості захисту своїх прав та інтересів, у випадку не вжиття заходів забезпечення поданого адміністративного позову, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість заяви та відсутність підстав для її задоволення.
Враховуючи, що висновки суду відповідають нормам процесуального права та обставинам справи, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідно до статті 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 31 липня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко 

Судді: А.І. Бітов 

Ю.М. Градовський