ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 березня 2026 року м. Житомир справа № 240/24205/25
категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 

установив:
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Житомирській області) щодо відмови у зарахуванні періоду роботи з 20 травня 1983 року по 03 березня 2000 року в колгоспі ім. Чапаєва, реформованого 25 вересня 1992 року в колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) «Мрія» с. Пулино Гута до страхового стажу та зобов`язати зарахувати зазначений період роботи до страхового стажу та призначити пенсію по інвалідності з 16 липня 2025 року.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернувся до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте, рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області у призначенні пенсії відмовлено, оскільки не достатньо страхового стажу. Таку відмову позивач уважає протиправною. 
Ухвалою суду від 27 жовтня 2025 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.
12 листопада 2025 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Вказує, що в результаті розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано період роботи: в громадському господарстві з 20 травня 1983 року по 03 березня 2000 року відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 20 січня 1984 року та довідки № 158 від 08 вересня 2025 року, оскільки в трудовій книжці відсутня дата звільнення, та в довідці вказано ім`я « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним « ОСОБА_2 ». Періоди роботи зараховано частково згідно реєстру застрахованих осіб – з 01 вересня 2001 року по 30 вересня 2001 року, з 01 червня 2002 року по 30 червня 2002 року, з 01 серпня 2002 року по 31 січня 2003 року, з 01 квітня 2003 року по 31 травня 2003 року, з 01 липня 2003 року по 31 серпня 2003 року, з 01 жовтня 2003 року по 31 грудня 2003 року, оскільки відсутня сплата страхових внесків згідно реєстру застрахованих осіб. Таким чином, підтверджений належними документами, страховий стаж становить 08 років 02 місяці 26 днів, що є недостатнім для призначення пенсії.
06 січня 2026 року розпорядженням Житомирського окружного адміністративного суду № 6 було призначено повторний автоматизований розподіл справи відповідно до наказу № 01-01-ос від 02 січня 2026 року про відрахування судді ОСОБА_3 зі штату Житомирського окружного адміністративного суду у зв`язку з призначенням на посаду судді Житомирського апеляційного суду.
06 січня 2026 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями адміністративна справа передана на розгляд судді Окис Т.О.
Ухвалою суду від 12 січня 2026 року справа прийнята до провадження.
На підставі пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Суд установив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 26 вересня 2025 року звернувся до ГУ ПФУ в Житомирській області з заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області №063950008886 від 03 жовтня 2025 року відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності, оскільки відсутній необхідний страховий стаж, визначений статями 30, 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Страховий стаж особи становить 8 років 2 місяців 26 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи: в громадському господарстві з 20 травня 1983 року по 03 березня 2000 року відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 20 січня 1984 року та довідки № 158 від 08 вересня 2025 року, оскільки в трудовій книжці відсутня дата звільнення, та в довідці вказано ім`я « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним « ОСОБА_2 ». Періоди роботи зараховано частково згідно реєстру застрахованих осіб – з 01 вересня 2001 року по 30 вересня 2001 року, з 01 червня 2002 року по 30 червня 2002 року, з 01 серпня 2002 року по 31 січня 2003 року, з 01 квітня 2003 року по 31 травня 2003 року, з 01 липня 2003 року по 31 серпня 2003 року, з 01 жовтня 2003 року по 31 грудня 2003 року, оскільки відсутня сплата страхових внесків згідно реєстру застрахованих осіб.
Уважаючи таке рішення протиправним, ОСОБА_1 звернувся із цим позовом до суду. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до положень частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Ураховуючи наведене, суд надає оцінку правомірності оскаржуваного рішення в частині не зарахування періоду роботи з 20 травня 1983 року по 03 березня 2000 року в колгоспі ім Чапаєва, реформованого 25 вересня 1992 року в колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) «Мрія» с. Пулино Гута до страхового стажу, як просить позивач у позовній заяві.
Положеннями статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі – Закон України № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 2 названого Закону визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Відповідно до статті 7 Закону України № 1788-XII звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі – Закон України № 1058-ІV), який набрав законної сили з 01 січня 2004 року.
Статтею 8 Закону України № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно із частиною 1 статті 9 Закону України № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 30 Закону України № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.
Відповідно до статті 32 Закону України № 1058-IV особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону.
Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 26 Закону України № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. 
Судом установлено, що позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №77/22/2990/р від 01 вересня 2025 року.
На момент установлення інвалідності вік позивача становив 62 року. Таким чином, позивач має право на призначення пенсії по інвалідності у випадку наявності у нього 15 років страхового стажу.
Однак, як установлено з рішення відповідача, відповідно до наданих до заяви документів про стаж, загальний страховий стаж позивача складає 8 років 2 місяців 26 дні.
ГУ ПФУ в Житомирській області не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи громадському господарстві з 20 травня 1983 року по 03 березня 2000 року відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 20 січня 1984 року та довідки № 158 від 08 вересня 2025 року, оскільки в трудовій книжці відсутня дата звільнення, та в довідці вказано ім`я « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним « ОСОБА_2 ».
Надаючи правову оцінку таким висновкам органу Пенсійного фонду, суд зауважує на таке.
Відповідно до статті 62 Закону України №1788-XII з наступними змінами та доповненнями, у редакції на момент виникнення спірних правовідносин (далі – Закон України №1788-ХІІ), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, порядок ведення трудових книжок працівників регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року №162 (далі – Інструкція №162).
Відповідно до пункту 8.1 розділу 8 названої, контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється у порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР Всесоюзної центральної ради професійних союзів від 06 вересня 1973 року №656.
Пунктом 18 названої постанови передбачено, що відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасність та правильність заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.
З 29 липня 1993 року порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (далі – Інструкція №58).
Також суд звертає увагу, що пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 року №301, відповідно до якої прийнято Інструкцію №58, передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Таким чином, аналіз указаних вище правових норм дозволяє дійти до висновку, що обов`язок щодо заповнення трудової книжки та внесення достовірних даних покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки вперше, а не на працівника, а тому наявність недоліків в трудовій книжці позивача не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу останньої періодів роботи згідно з записами в трудовій книжці.
При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок №637).
Згідно з пунктом 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Аналіз наведених вище норм права дозволяє прийти висновку, що в разі відсутності в трудовій книжці необхідних записів або їх неправильному чи неточному оформленні за періоди роботи до 01 січня 2004 року, зарахування таких періодів роботи до страхового стажу здійснюється на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів і угод з відмітками про їх виконання та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.
Судом установлено, що позивач подав до пенсійного органу копію трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 20 січня 1984 року.
Однак, відповідач не зарахував до страхового стажу період роботи відповідно до такої трудової книжки та довідки № 158 від 08 вересня 2025 року, оскільки в трудовій книжці відсутня дата звільнення.
При цьому, суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного для призначення пенсії, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 березня 2018 року в справі № 754/14898/15-а (провадження № К/9901/11030/18).
Більше того, суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Посилання на відсутність чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи, за наявності у трудовій книжки відомостей достатніх у своїй сукупності для визначення конкретного періоду роботи, не може бути підставою для виключення вказаного періоду роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення організаційно-розпорядчих документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист, в тому числі вирішення питання щодо призначення пенсії за віком.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 21 лютого 2018 року по справі № 687/975/17.
При цьому, будь-яких доказів на спростування достовірності внесених до трудової книжки позивача записів про періоди роботи або відсутності підстав для їх зарахування до страхового стажу відповідачем суду не надано та судом у ході розгляду справи не здобуто.
Окрім цього, Пенсійний орган не врахував до страхового стажу позивача період роботи по довідці № 158 від 08 вересня 2025 року, оскільки вказано ім`я « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним « ОСОБА_2 ».
Так, дійсно ім`я позивача у вказаній вище довідці вказано В`ячеслав, проте такий недолік жодним чином не впливає на можливість зарахувати спірний період до страхового стажу позивача, позаяк зміст довідки з вказаними періодами роботи відповідає та узгоджується з відомостями трудової книжки колгоспника, яка видана позивачу.
Помилковість в написанні імені позивача у відповідному документі, не може бути підставою для виключення певного періоду роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Подібна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17 та від 30 вересня 2019 року у справі № 638/18467/15-а.
Саме тому, вказані обставини не можуть бути підставою для відмови в зарахуванні наявного в трудовій книжці стажу роботи позивача, оскільки звужує його законне право на зарахування цього періоду до стажу роботи.
Наведене, на переконання суду, обумовлює висновок про визнання протиправними дії ГУ ПФУ в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії по інвалідності. При цьому суд зазначає, що такі дії виразились у прийнятті неправомірного рішення №063950008886 від 03 жовтня 2025 року.
Керуючись приписами частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою ефективного захисту прав позивача, суд уважає за необхідне вийти за межі позовних вимог шляхом визнання протриманим та скасування зазначеного рішення і зобов`язання зарахувати такий стаж до страхового.
Надаючи правову оцінку вимозі позивача про зобов`язання ГУ ПФУ в Житомирській області призначити пенсію по інвалідності із зарахуванням до страхового стажу, періоди роботи, суд зауважує на таке.
Відповідно до частини 5 статті 45 Закону України №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
При цьому, згідно частини 1 статті 58 указаного Закону Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання, виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та статутом Пенсійного фонду.
З огляду на приписи Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі – Порядок №22-1), вирішення питання про призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням територіального органу Пенсійного фонду України. Такі ж висновки випливають й зі змісту наведених вище положень Закону України №1058-ІV.
Разом з тим, покладаючи на відповідача обов`язок повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення про призначення пенсії останньому з урахуванням висновків суду, суд фактично втрутиться у дискрецію суб`єкта владних повноважень, позбавивши останнього альтернативних варіантів поведінки, на яких безпосередньо наголошувалося у судовому рішенні.
За таких обставин суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права буде саме зобов`язання органу Пенсійного фонду повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії по інвалідності, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 20 травня 1983 року по 03 березня 2000 року в колгоспі ім Чапаєва, реформованого 25 вересня 1992 року в колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) «Мрія» с. Пулино Гута та прийняти рішення щодо призначення пенсії по інвалідності, з урахуванням висновків суду.
При цьому, відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
У справі, що розглядається, суд установив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Житомирській області, рішенням якого ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності.
Тож, дії зобов`язального характеру щодо повторного розгляду такої заяви має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Житомирській області.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 липня 2024 року у справі №240/16372/23.
Оцінюючи в сукупності обставини справи, враховуючи вище наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
За відсутності документально підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл суд не вирішує.
Керуючись положеннями статей 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:
Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №063950008886 від 03 жовтня 2025 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 червня 2024 року про призначення пенсії по інвалідності та прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_4 пенсії по інвалідності, зарахувавши до стажу ОСОБА_4 період роботи з 20 травня 1983 року по 03 березня 2000 року в колгоспі ім Чапаєва, реформованого 25 вересня 1992 року в колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) «Мрія» с. Пулино Гута.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис

20.03.26