1	Справа № 335/12591/25  2/335/286/2026 	

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2026 року м. Запоріжжя 
Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді: Апаллонової Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання: Шевченко К.В. 
представника позивача Панченка І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, -
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2025 року Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав.
В позовній заяві позивач зазначає, що на профілактичному обліку у відділі по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з 21.11.2025 перебуває неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як така, що опинилась у складних життєвих обставинах. 
Неповнолітня ОСОБА_1 проживала разом із матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 є особами з числа внутрішньо переміщених осіб, місцем реєстрації проживання неповнолітньої ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_2 . Відповідно до подання відділу поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області від 29.10.2025 №17999/46/02/02-202, 24.10.2025 дитину було тимчасово влаштовано до КНП «Запорізька обласна дитяча клінічна лікарня» через те, що вона залишилась без батьківського піклування, оскільки її матір госпіталізовано до лікувального закладу через хворобу, дитина залишилась вдома сама, перебувала під наглядом сусідів, а інших родичів на той момент поряд з дитиною не було.
ІНФОРМАЦІЯ_3 мати дитини ОСОБА_4 померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть НОМЕР_1 , виданого 13.11.2025 Оріхівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 
Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00054499495 від 31.10.2025, 08.06.2011 реєстратором відділу державної реєстрації актів цивільного стану Талалаївського районного управління юстиції Чернігівської області складений актовий запис про народження №04 від 08.06.2011, яким зареєстровано факт народження неповнолітньої ОСОБА_6 , батьками дитини записані ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , відомості про батька дитини внесені відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України (зі слів матері). Відповідно до запису №2 вказаного витягу, 31.10.2023 року до актового запису про народження дитини внесені зміни на підставі заяви матері та батька про визначення батьківства, а саме: батьком дитини записаний « ОСОБА_2 », прізвище дитини змінене з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 », по батькові змінене з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 ». 
Відповідно до листа відділу поліції №1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області від 07.11.2025 №2523-2025, 06.11.2025 під час спілкування з ОСОБА_2 останній пояснив, що дійсно в 2023 році він визнав батьківство по відношенню до доньки- ОСОБА_1 , про ситуацію, яка склалась з матір`ю дитини, не знав, зобов`язався 10.11.2025 звернутись до відділу по 14.11.2025 неповнолітня ОСОБА_1 в присутності головного спеціаліста відділу по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради написала письмове пояснення, в якому вона не заперечувала проти позбавлення батька, ОСОБА_2 , батьківських прав по відношенню до неї та надала згоду на її тимчасове влаштування в родину тітки. Наказом служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 14.11.2025 №6168 неповнолітня ОСОБА_1 тимчасово влаштована в родину рідної тітки ОСОБА_3 та проживає з нею за адресою: АДРЕСА_3 . Згідно з листом КЗ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школаінтернат «Оберіг» від 13.11.2025 №488, ОСОБА_2 не відвідував навчальний заклад, не спілкувався з приводу навчання доньки з викладачами або адміністрацією закладу та не відвідував батьківські збори, не цікавився життям та навчанням своєї доньки в умовах навчального закладу. 
Питання доцільності або недоцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до доньки розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації міської ради 11.12.2025. ОСОБА_2 на засідання комісії запрошувався в телефонному режимі, обіцяв з`явитися, проте не прийшов. В ході проведеної телефонної розмови особа, яка назвалась рідним братом батька дитини, повідомила, що 10.12.2025 ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, травмувався (зламав ребро), тому на засідання прийти не зможе. За результатами засідання, враховуючи наявні документи по справі, думку неповнолітньої ОСОБА_1 , відсутність інтересу до дитини з боку батька- ОСОБА_2 , керуючись інтересами дитини, комісія дійшла висновку про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_1 , передбачених п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України.
На підставі вищезазначеного просили суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 30.12.2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 
21.01.2026 року від третьої особи ОСОБА_3 , надійшли письмові пояснення по справі, в яких зазначає, що позовні вимоги підтримую в повному обсязі, з приводу позову пояснює наступне: вона я є рідною тіткою неповнолітньої ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якої подано позов до ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , так як він не був рідним батьком лише визнав батьківство. Дитиною не цікавився, матеріально не підтримував, не брав участі у вихованні. На нього вийшли працівники служби у справах дітей та поліції лише після смерті матері дитини. Проте він відмовився забирати ОСОБА_9 та виконувати свої обов`язки. Про його існування дізналася після смерті сестри. Дитина на даний час мешкає з нею на її утриманні, умовами проживання задоволена. За весь період перебування ОСОБА_9 з тіткою ОСОБА_2 ні разу не передзвонив до дитини і фінансово не підтримував.
Ухвалою суду 11.02.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. 
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився повідомлений належним чином клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзив до суду на позов не подано. 
Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи.
13.04.2026 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та з урахуванням складності справи ухвалив відкласти ухвалення та проголошення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення – 23.04.2026 року о 15:00 годині.
Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа.
Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.
Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.
Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.
У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.
Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК . Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язкам.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
Судом встановлено, що на профілактичному обліку у відділі по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з 21.11.2025 перебуває неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як така, що опинилась у складних життєвих обставинах.
Неповнолітня ОСОБА_1 проживала разом із матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 є особами з числа внутрішньо переміщених осіб, місцем реєстрації проживання неповнолітньої ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_2 . 
Відповідно до подання відділу поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області від 29.10.2025 №17999/46/02/02-202, 24.10.2025 дитину було тимчасово влаштовано до КНП «Запорізька обласна дитяча клінічна лікарня» через те, що вона залишилась без батьківського піклування, оскільки її матір госпіталізовано до лікувального закладу через хворобу, дитина залишилась вдома сама, перебувала під наглядом сусідів, а інших родичів на той момент поряд з дитиною не було.
ІНФОРМАЦІЯ_3 мати дитини ОСОБА_4 померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть НОМЕР_1 , виданого 13.11.2025 Оріхівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 
Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00054499495 від 31.10.2025, 08.06.2011 реєстратором відділу державної реєстрації актів цивільного стану Талалаївського районного управління юстиції Чернігівської області складений актовий запис про народження №04 від 08.06.2011, яким зареєстровано факт народження неповнолітньої ОСОБА_6 , батьками дитини записані ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , відомості про батька дитини внесені відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України (зі слів матері). Відповідно до запису №2 вказаного витягу, 31.10.2023 року до актового запису про народження дитини внесені зміни на підставі заяви матері та батька про визначення батьківства, а саме: батьком дитини записаний « ОСОБА_2 », прізвище дитини змінене з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 », по батькові змінене з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 ». 
Відповідно до листа відділу поліції №1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області від 07.11.2025 №2523-2025, 06.11.2025 під час спілкування з ОСОБА_2 останній пояснив, що дійсно в 2023 році він визнав батьківство по відношенню до доньки- ОСОБА_1 , про ситуацію, яка склалась з матір`ю дитини, не знав, зобов`язався 10.11.2025 звернутись до відділу по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради для вирішення питання стосовно своєї доньки ОСОБА_1 . 10.11.2025 ОСОБА_1 до відділу по району стосовно цього питання так і звернувся. 
Згідно з листом відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 13.11.2025 №07-08/1277, спеціалістами відділу спільно з інспекторами сектору ювенальної превенції відділу поліції №1 Запорізького районного управління поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області здійснений вихід за місцем мешкання ОСОБА_2 : АДРЕСА_4 . Двері відчинив ОСОБА_2 , який під час спілкування повідомив, що має намір забрати свою доньку ОСОБА_1 в свою родину. Того ж дня ввечері ОСОБА_2 зателефонував інспектору ювенальної превенції та повідомив, що відмовляється забрати доньку, тому що має матеріальні труднощі, малограмотний і не зможе повноцінно виконувати свої батьківські обв`язки.
14.11.2025 неповнолітня ОСОБА_1 в присутності головного спеціаліста відділу по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради написала письмове пояснення, в якому вона не заперечувала проти позбавлення батька, ОСОБА_2 , батьківських прав по відношенню до неї та надала згоду на її тимчасове влаштування в родину тітки. 
Наказом служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 14.11.2025 №6168 неповнолітня ОСОБА_1 тимчасово влаштована в родину рідної тітки ОСОБА_3 та проживає з нею за адресою: АДРЕСА_3 . 
Згідно з листом КЗ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школаінтернат «Оберіг» від 13.11.2025 №488, ОСОБА_2 не відвідував навчальний заклад, не спілкувався з приводу навчання доньки з викладачами або адміністрацією закладу та не відвідував батьківські збори, не цікавився життям та навчанням своєї доньки в умовах навчального закладу. 
Відповідно до листа КНП «Лівобережний центр первинної медикосанітарної допомоги №1» від 19.11.2025 №2900/01-08, неповнолітня ОСОБА_1 під спостереження центру не поступала, за медичною допомогою не зверталась, декларація з лікарями центру не укладена. 
Відділом по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради здійснений вихід за місцем проживання матері та дитини: АДРЕСА_1 . Під час виходу було встановлено, що кімната за цією адресою винаймалась, в зв`язку із відсутністю мешканців була зачинена, в кімнаті на момент виходу сперте повітря, багато сторонніх речей у коробках, умов проживання стислі. Для неповнолітньої ОСОБА_1 окремого місця для сну немає-дитина спала на дивані з матір`ю, дитячі речі в коробках, ознак проживання батька дитини за цією адресою не виявлено. 
Питання доцільності або недоцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до доньки розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації міської ради 11.12.2025. ОСОБА_2 на засідання комісії запрошувався в телефонному режимі, обіцяв з`явитися, проте не прийшов. В ході проведеної телефонної розмови особа, яка назвалась рідним братом батька дитини, повідомила, що 10.12.2025 ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, травмувався (зламав ребро), тому на засідання прийти не зможе. За результатами засідання, враховуючи наявні документи по справі, думку неповнолітньої ОСОБА_1 , відсутність інтересу до дитини з боку батька- ОСОБА_2 , керуючись інтересами дитини, комісія дійшла висновку про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_1 , передбачених п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України.
Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Вирішуючи позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав суд враховує вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, де зокрема зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. 
Таким чином, після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, суд дійшов переконання про обґрунтованість позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до ОСОБА_1 оскільки достовірно встановлено, що відповідач не піклується про життя та здоров`я дитини, про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не спілкуються з нею; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, нехтуючи батьківськими правами та обов`язками. 
Також суд вважає, що рішення про позбавлення батьківських прав здатне забезпечити належний захист дитини, а мотиви для позбавлення батьківських прав є доречними і достатніми.
Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку, з метою захисту прав та інтересів дитини, вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню, оскільки встановлено факт свідомого нехтування ОСОБА_1 своїми обов`язками, небажання змінювати свою поведінку.
Суд роз`яснює відповідачу, що згідно ч.1 ст.166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.
Суд також роз`яснює, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (ч.1 ст.169 СК України), якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.
Крім того, згідно із ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від зобов`язання по утриманню дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може за вимогою позивача чи за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дитини.
Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Як встановлено судом, відповідач є особою працездатного віку, даних щодо наявності на утриманні у відповідача інших непрацездатних осіб чи неповнолітніх дітей, осіб-інвалідів суду не надано, тому на думку суду, вона має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дітей.
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів, суд виходить з інтересів дитини та його потреб на достатній рівень життя та розвитку, та, з урахуванням всіх обставин справи та вимог ст. ст. 166, 182, 183 СК України, враховуючи, що дитина перебуває на утриманні тітки ОСОБА_3 і влаштована в його родинуа відповідачем не надано доказів суду про надання матеріальної допомоги наї ї утримання у добровільному порядку, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Згідно із ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з дня подачі позову до суду, тобто з 24.12.2025 року.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів є обґрунтованими і підлягають задоволенню. 
У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 2662,20 гривень за вимоги майнового характеру та немайнового характеру.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 264-265,280-284,430 ЦПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Позов Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 24.12.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2662 гривні 40 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня ухвалення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його ухвалення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду або через Орджонікідзевського районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повні відомості про сторін згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
- позивач: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району : м.Запоріжжя, вул. Сєдова, 5, ЄДРПОУ 37573115.
-відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
-третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
Повний текст рішення складено 23.04.2026 року.

Суддя: Ю.В. Апаллонова