Справа № 420/43078/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Пересипського відділу ДМС у місті Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання відмови протиправною щодо видачі паспорта у формі книжечки
В С Т А Н О В И В :
До Одеського окружного адміністративного суду 30.12.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_1 (в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 ) до Держаної міграційної служби України Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області Пересипський відділ у місті Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якій позивач просить суд:
1. Визнати протиправною відмову ДМС у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки неповнолітній ОСОБА_3 ;
2. Зобов`язати ДМС оформити і видати паспорт громадянина України у формі книжечки (зразка 1994 року) відповідно до Положення про паспорт громадянина України;
3. Зобов`язати ДМС повторно прийняти та розглянути заяву доньки з урахуванням висновків суду.
В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона є матір`ю та законним представником неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 04 листопада 2025 року в інтересах доньки звернулася до Пересипського відділу у місті Одесі ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про оформлення та видачу паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року, відповідно до Положення, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII. Відмова у видачі паспорта у формі книжечки була вчинена Пересипським відділом у місті Одеса (вх. № Я-44/6/5116-25), який є структурним підрозділом Головного управління ДМС України в Одеській області. Підставою відмови зазначено те, що моя донька раніше отримала паспорт громадянина України у формі ID-картки з безконтактним електронним носієм, у зв`язку з чим, на думку відповідача, відсутні правові підстави для оформлення паспорта у формі книжечки.
Ухвалою судді від 05.01.2026 постановлено позовну заяву залишити без руху, встановивши 10-денний строк для усунення недоліків позову, шляхом надання до суду доказів сплати 1211,20 грн судового збору або доказів про звільнення позивача від сплати судового збору;
- позовної заяви в новій редакції в якій має бути визначено належне коло відповідачів з урахуванням вимог п.2 ч.5 ст.160 КАС України.
12.01.2026 від позивача надійшов лист (вх. №4402/26) про приєднання позовної заяви в новій редакції, в якій в якості відповідача визначено – Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області та позовні вимоги викладені наступним чином:
1. Визнати протиправною відмову Пересипського відділу у місті Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
2. Зобов`язати Пересипський відділ у місті Одесі ГУ ДМС України в Одеській області оформити та видати ОСОБА_3 паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року.
3. Зобов`язати ДМС повторно прийняти та розглянути заяву доньки з урахуванням висновків суду.
Водночас із вказаною заявою надано в якості додатку платіжну інструкцію №2.480951351.1 від 08.01.2026 про сплату судового збору у розмірі 1211,20 гпн.
Згідно даних КП «Діловодство спеціалізованого суду» судовий збір за квитанцією №2.480951351.1 від 08.01.2026 у загальному розмірі 1211,20 грн зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України.
14.01.2026 суддя ухвалив прийняти до розгляду позовну заяву; відкрити провадження у адміністративній справі; розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
30.01.2026 до суду від Державної міграційної служби України надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач проти позовних вимог заперечує.
30.01.2026 до суду від Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач проти позовних вимог заперечує.
26.02.2026 суд ухвалив відповідь на відзив ОСОБА_1 (вх. №14205/26 від 09.02.2026) - повернути заявнику без розгляду.
04.03.2026 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.
Інших заяв по суті справи до суду не надходило.
Розглянувши наявні по суті справи докази на обґрунтування заявлених вимог, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено таке. 
Пересипський відділ ДМС у місті Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області скерував на адресу позивача лист від 13.11.2025 №Я-44/6/5116-25/5116/53-25 (а.с.27-28) у якому повідомив, що за результатами розгляду заяви від 04.11.2025 щодо оформлення і видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ у зв`язку з втратою паспорта громадянина України № НОМЕР_1 від 02.07.2022, орган видачі 1253, правові підстави для такої видачі відсутні.
Вказано, що ОСОБА_2 вже була документована паспортом громадянина України № НОМЕР_1 від 02.07.2022 та паспортом громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним носієм серії НОМЕР_2 від 19.12.2024. При оформленні зазначених паспортів з безконтактним носієм, було надано згоду на обробку персональних даних, які внесені до Єдиного державного демографічного реєстру і присвоєно унікальний номер запису; 20080411-06327.
Вважаючи таку відмову протиправною, а свої права порушеними, позивач звернулась до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно з ч.2 ст.32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
За змістом ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України, зокрема, визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян, засади регулювання демографічних та міграційних процесів.
Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» визначено правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Реєстр та майнові права інтелектуальної власності на створені на замовлення уповноважених суб`єктів для функціонування Реєстру об`єкти інтелектуальної власності належать державі. Відчуження, передача чи інше використання, ніж визначено цим Законом, Реєстру, його структурних складових та майнових прав інтелектуальної власності забороняються.
Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.14 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Частина 4 вказаної статті Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» регламентує, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Водночас, за змістом п.3 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII (надалі - Положення №2503-XII), бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.п.1-2 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 (надалі - Порядок №302) паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Відповідно до п.п.1 п.7 Порядку №302 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються, зокрема, особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.
Окрім того, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 №456 затверджений Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України (надалі - Тимчасовий порядок №456).
Пункт 1 розділу I «Загальні положення» Тимчасового порядку №456 визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку.
Суд звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 21.08.2020 під час розгляду адміністративної справи №260/99/19 вказав, що реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.
В контексті наведеного, Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що подана позивачем заява за своєю суттю і формою не є підставою для оформлення паспорта громадянина України, процедура якого визначена Положенням №2503-XII. У вказаній заяві позивач не навела та не довела жодну з обставин, яка дає правові підстави для заміни паспорту у формі ID-картки на паспорт у формі книжечки.
Як зазначає відповідач та не заперечує позивач, ОСОБА_2 видано паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон, присвоєно УНЗР 20080411-06327.
Відтак, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав у відповідача для видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки в контексті правовідносин, що склались у цій справі, а відтак позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.12.2022 у справі №160/1/21.
Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має застосовуватися на практиці і бути ефективним (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права (рішення у справах Bellet v. France та Nunes Dias v. Portugal).
Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до приписів ст.139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 90, 132, 139, 242-246, 250, 255 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Пересипського відділу ДМС у місті Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання відмови протиправною щодо видачі паспорта у формі книжечки – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 (в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 ) ( АДРЕСА_1 ); 
Відповідачі: 
– Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Преображенська, 44, код ЄДРПОУ 37811384); 
- Пересипський відділ ДМС у місті Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65065, м. Одеса, вул. Кримська, 62).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА

.