Справа № 634/912/23 
Провадження № 1-кп/634/13/26 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.02.2026 року	сел. Сахновщина Харківської області	

Сахновщинський районний суд Харківської області у складі: 
головуючого судді – ОСОБА_1 , 
за участю секретарів судового засідання – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурор – ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , 
обвинуваченого – ОСОБА_7 ,
захисника – ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Сахновщина Харківської області кримінальне провадження № 12023221090000734 від 20.07.2023 за обвинуваченням:
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Краснопавлівка, Лозівського району, Харківської області, українець, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий 17.10.2019 Лозівським районним судом Харківської області за ч. 3 ст.185 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі, умовно- достроково звільнений від відбування 20.06.2022 на невідбутим строком 5 місяців 27 днів,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого  ч. 4 ст. 185 КК України,-

встановив:
ОСОБА_7 , засуджений 17.10.2019 Лозівським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі. 20.06.2022 умовно-достроково звільнений від відбування за ст.107 КК України з невідбутим строком 5 місяців 27 днів, судимість не знята і не погашена, на шлях виправлення не став та знову вчинив корисливий злочин, за наступних обставин.
Так 13 липня 2023 року, близько о 17 годин, ОСОБА_7 , керуючись корисливим мотивом направленим на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи, що на території України запроваджено режим воєнного стану (введеного в дію Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом № 254/2023 від 01.05.2023), реалізуючи прямий умисел на викрадення чужого майна, таємно, умисно, протиправно, повторно, незаконно, проник на огороджену території жилого домоволодіння, а саме до будинку ОСОБА_9 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , переконавшись у непомітності своїх для власника домоволодіння та інших сторонніх осіб, будучи обізнаним про місце зберігання належних ОСОБА_9 грошових коштів, здійснив крадіжку грошей в сумі 1500 гривень. Після чого ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник та скористався викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріального збитку.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , свою провину в інкримінованому йому правопорушенні визнав повністю, пояснив суду, що 13.07.2023 року близько о 17 год. він перебував в с. Сугаріське, де вживав спирті напої разом з потерпілим та особою на ім`я ОСОБА_10 . Потім потерпілий попросив відвести його додому і вони разом з ОСОБА_10 відвели потерпілого до будинку за адресою: АДРЕСА_3 та поклали його на диван і вийшли з будинку. Далі він повернувся в будинок і з шафи викрав гроші в сумі 1500 грн., які в подальшому витратив на спиртні напої та продукти харчування. У вчиненому розкаявся.
Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилися, в направленій до суду заяві, просив проводити розгляд кримінального провадження за його відсутності.
У зв`язку з неявкою потерпілого, судом застосовано положення ст. 325 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_7 вважав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ним не оспорюються. Цю позицію підтримали захисник і сторона обвинувачення.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу. При цьому судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, а також з`ясовано, що вони усвідомлюють неможливість далі оспорити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України.
Також в судовому засіданні захисником ОСОБА_11 заявлено клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 оскільки Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року №3886-ІХ, визначено, що дрібним викраденням чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, вважається якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Закон набрав чинності 09.08.2024 року. Обвинуваченим викрадено грошові кошти в розмірі 1500 грн., тобто сума завданої шкоди менша за 2 неоподатковувані мінімуми доходів громадян (у 2023 році – 2684 грн.). Тому, кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п. 4-1 ч.1. ст. 284 КПК України, у зв`язку із набранням чинності законом, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 підтримав клопотання захисника про закриття кримінального провадження.
Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечував щодо закриття кримінального провадження ч. 4 ст. 185 КК України у зв`язку із набранням чинності законом, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою. Та просив дії обвинуваченого ОСОБА_7 перекваліфікувати з ч. 4 ст. 185 КК України на ч.1 ст.162 КК України та визнати винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення і призначити покарання у виді обмеження волі на строк два роки.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд встановив наступне.
09.08.2024 набрав чинності Закон України №3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким були внесені зміни до ст.51 КУпАП та посилена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна.
Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Частиною 2 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір викраденого майна перевищує розмір, встановлений ст. 51 КУпАП, а саме два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.
Згідно з частиною 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.
Як регламентовано ст. 3 КК України, законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.
Згідно положень ч.1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_7 13.07.2023 року вчинив крадіжку грошових коштів з домоволодіння ОСОБА_9 на суму 1500 грн. 
З огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_7 злочину за фактом крадіжки грошових коштів ОСОБА_9 , передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, у 2023 році, яка становив 2684 грн. 
Враховуючи те, що вартість викраденого ОСОБА_7 є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-I та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність на час вчинення вказаних кримінальних правопорушень, суд вважає, що, з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та з урахуванням вищенаведеного, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.
Внесені законодавцем зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України Законом № 3886-IX призвели до декриміналізації діяння, яка має зворотну дію у часі та скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.
Згідно з п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, коли втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
За змістом ч. 3 ст. 479 - 2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.
При цьому, суд звертає увагу на спосіб вчинення обвинуваченим крадіжки грошових коштів, а саме з проникненням до приміщення житлового будинку, тому дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 162 КК України.
Таку позицію висловив Верховний Суд в постанові від 21.08.2024 року по справі №127/26638/23 з посиланням на ч. 3 ст. 337 КПК України, зазначивши, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч. 1 ст. 12 КК України).
З огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК України, дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч. 4 ст. 185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище засудженого.
Тобто, вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 162 КК України, суд виходить із фактичних обставин, установлених в судовому засіданні.
Об`єктивна ж сторона ст. 162 КК України полягає, зокрема, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи.
Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи, потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.
Судом також встановлено, що ОСОБА_7 визнав фактичні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення і не заперечував факту проникнення в житловий будинок з метою заволодіння грошовими коштами, інакше кажучи, усвідомлював, що житловий будинок, до якого він проник, перебуває у користуванні чужої особи.
Враховуючи викладене та на підставі положення ч. 3 ст. 337 КПК України, суд вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 4 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України і призначити покарання в межах санкції цієї частини статті.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, не працює, має постійне місцем проживання, за місцем реєстрації характеризується негативно. Раніше судимий і після звільнення з місць позбавлення волі через короткий проміжок часу знову вчинив кримінальне правопорушення.
Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_7 є щире каяття.
Обставин, які відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_7 не встановлено.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком, наявність пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу обвинуваченого, у зв`язку з чим суд вважає необхідним і достатнім призначити йому покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. На думку суду таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів. З врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, обґрунтованості доводів прокурора який вважає, що покарання обвинувачений має відбувати реально, а в сукупності з даними про особу винного, підстав для застосування норм ст.ст. 69, 69-1, 75 КК України суд не вбачає.
Застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 ухвалою суду від 11.02.2026 запобіжний захід у виді тримання під вартою скасувати, звільнивши його з-під варти в залі суду.
Строк відбування покарання обраховувати з моменту прибуття та постановки на облік ОСОБА_7  у виправному центрі та зарахувати в строк відбування покарання попереднє ув`язнення з 11 лютого 2026 року по 19 лютого 2026 року включно із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні обмеження волі.
Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлено.
Долю речових доказів суд вирішує на підставі положень ст.100 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 369 - 371, 373, 374, 376, 392-395, 615 КПК України, суд, -
ухвалив:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою скасувати, звільнивши його з-під варти в залі суду.
Строк відбування покарання обраховувати з моменту прибуття та постановки на облік ОСОБА_7  у виправному центрі та зарахувати в строк відбування покарання попереднє ув`язнення з 11 лютого 2026 року по 19 лютого 2026 року включно із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні обмеження волі.
Речові докази по кримінальному провадженню, а саме:
- грошові кошти в сумі 200 гривень, однією купюрою - передані на зберігання до кімнати речових доказів ВП №1 Берестинського РВП ГУНП в Харківській області повернутим власнику ОСОБА_9 .
Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Сахновщинський районний суд Харківської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а для особи, що перебуває під вартою - з моменту вручення копії судового рішення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: