ПОСТАНОВА 
Іменем України

06 березня 2026 року        м. Кропивницький

справа № 465/1734/23
провадження № 22-ц/4809/441/26 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Самойленка Артема Володимировича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , на рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 18 листопада 2025 року у складі судді Іванової Н. Ю. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

В березні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі – ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути на свою користь заборгованість за Кредитним договором № 2779211 від 13.08.2020 в розмірі 16 400 грн та суму сплаченого судового збору в розмірі 2 684 грн.
Позовна заява мотивована тим, що  13 серпня 2020 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі ТОВ «Авентус Україна») був укладений кредитний договір № 2779211, за умовами якого відповідач отримав 5 000 грн, зі сплатою процентів за користуванням кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором.
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, що визначені умовами кредитного договору.
26 травня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача.
Оскільки всупереч умовам кредитного договору ОСОБА_1 не виконав свого зобов`язання та має непогашену заборгованість на загальну суму 16 400 грн, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Фортечного районного суду м. Кропивницького від 18 листопада 2025 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 2779211 від 13 серпня 2020 року у розмірі 16 400 грн та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме судовий збір у розмірі 2 684 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна» було укладено кредитний договір, за яким ОСОБА_1 отримав грошові кошти та зобов`язався їх повернути з процентами, однак належним чином зобов`язання не виконав. Право вимоги за цим договором на підставі договору факторингу перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», що підтверджується реєстром боржників, у зв`язку з чим позивач є належним кредитором.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність заборгованості у розмірі 16 400 грн підтверджена матеріалами справи та розрахунком, а доводи відповідача такими, що не знайшли свого підтвердження.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Самойленко А. В., який представляє інтереси ОСОБА_1 , просить рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 18 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, щосуд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права. 
Відсотки були нараховані поза межами встановленого договором 30-денного строку кредитування, при відсутності доказів пролонгації договору, що суперечить правовим висновкам Верховного Суду щодо припинення права кредитодавця нараховувати договірні проценти після спливу строку кредиту. 
Крім того, позивач не надав належного та обґрунтованого розрахунку заборгованості, що унеможливлює перевірку правильності заявлених до стягнення сум, а суд не здійснив власного розрахунку. 
Також скаржник вказує на відсутність доказів фактичної видачі кредитних коштів та належних доказів правонаступництва і наявності у позивача відповідної ліцензії. 
Окремо відповідач посилається на недійсність кредитного договору через недотримання вимог законодавства щодо його підписання в електронній формі, зокрема використання факсимільного підпису без письмової згоди іншої сторони, що, на його думку, свідчить про нікчемність правочину. 

Відзив на апеляційну скаргу

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки ціна позову становить 16 400 грн, тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (на 01.01.2025 становило 90 840 грн, станом на 01.01.2026 становить 98 840 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 13 серпня 2020 року між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна» був укладений кредитний договір № 2779211, згідно умовами якого відповідач отримав 5 000 грн, зі сплатою процентів за користуванням кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором.
Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами кредитного договору.
Відповідач, у свою чергу, умов кредитного договору не виконав.
Згідно з умами кредитного договору договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє до повного виконання споживачем зобов`язань за ним.
26 травня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача.
Згідно з розрахунком заборгованості за договором відповідач має непогашену заборгованість в загальному розмірі 16 400 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за № 3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного прав ата інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).
Так, за ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
В силу ст. ст. 509, 525-526, 598, 610, 611, 622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.
При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі.
Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов`язань, які не виконані належним чином.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Статтею 1081 ЦК України передбачено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Матеріалами справи підтверджується, що 13 серпня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи був укладений електронний договір № 2779211 про надання споживчого кредиту. Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а. с. 7-10).
Згідно п. п. 1.3, 1.4 договору сума кредиту (загальний розмір) складає 5 000 грн, строк кредиту 30 днів.
Відповідно до п. 1.5.1. договору знижена процента ставка становить 1,90 % в день від суми кредиту та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору.
Відповідно до п. 2.1 договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
Згідно листа ТОВ ФК «Вей Фор Пей», останнє зазначило, що надає послуги з переказу коштів у національній валюті без відкриття рахунків та на підставі укладеної угоди із ТОВ «Авентус Україна» № ВП-200417-1 від 20 квітня 2017 року за дорученням останнього здійснило успішні перекази коштів на рахунки клієнтів, зокрема під порядковим номером 5 зазначено: "13.08.2020 на суму 5000 (п`ять тисяч гривень 00 копійок) грн, маска картки НОМЕР_2 , код авторизації 440272, номер транзакції в системі WayForPay - creditplus – 9858292»(а. с. 12).
26 травня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № ККАУ-2605021, за яким позивач отримав (набув) право грошової вимоги до боржників ТОВ «Авентус Україна», вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача (а. с. 13-19).
Згідно виписки з особового рахунка за кредитним договором № 2779211 загальна сума заборгованості ОСОБА_1 склала 16 400 грн, з яких: 5 000 грн – прострочена заборгованість за тілом кредиту; 11 400 грн – прострочена заборгованість за комісією за надання кредиту (а. с. 20).
З аналізу наданих сторонами доказів слідує, що між відповідачем з однієї сторони та ТОВ «Авентус Україна» з іншої, склалися кредитні правовідносини на підставі укладеного між ними договору в електронній формі.
ТОВ «Авентус Україна» виконало свої зобов`язання за договором та здійснило переказ грошових коштів відповідачу на суму 5 000 грн.
Даних про те, що позичальником були повернуті кошти за вказаними договорами, матеріали справи не містять.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що наданими позивачем доказами підтверджується, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги по договором, ОСОБА_1 прийняв умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання його електронним цифровим підписом, однак, в порушення умов вказаного договору не виконав своїх зобов`язань щодо повернення коштів.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Відповідно до статті 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.
Таким чином, враховуючи, що матеріали справи не містять даних про пролонгацію кредитного договору у відповідності до розділу 4 вказаного договору, позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», як правонаступник ТОВ «Авентус Україна» відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заборгованість станом на кінець строку дії договору становить 7 850 грн, (5 000 грн - сума основного боргу, 2 850 (5 000*1,9 %*30) грн – проценти), яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». 
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав розрахунку заборгованості, спростовуються матеріалами справи, зокрема випискою з особового рахунку, в якій зазначено суму основного боргу, суму нарахованих процентів, загальний розмір заборгованості та період нарахування.
Відсутність деталізації кожного календарного дня не свідчить про відсутність розрахунку як такого та не є безумовною підставою для відмови у позові, якщо з наданих документів можливо встановити складові боргу та перевірити їх відповідність умовам договору.
Посилання апелянта ненадання доказів видачі кредиту є безпідставними, оскільки матеріали справи містять кредитний договір, підтвердження укладення договору в електронній формі, інформацію щодо перерахування коштів та розрахунок заборгованості.
При цьому, факт отримання кредитних коштів відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами. Сам по собі формальний сумнів у способі документального оформлення операції не спростовує факту надання коштів.
Суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо неналежності позивача, оскільки матеріали справи містять договір відступлення права вимоги та підтвердження переходу права вимоги до позивача.
Відповідно до ст. 512–514 ЦК України згода боржника на відступлення права вимоги не потрібна, якщо інше не встановлено договором або законом.
Апелянт не навів доказів недійсності договору відступлення чи його оспорення в установленому порядку, а тому ТОВ «ФК «Кредит-Капіиал» є належним кредитором у спірних правовідносинах.
Доводи апеляційної скарги про нікчемність договору у зв`язку з використанням факсимільного підпису є необґрунтованими з огляду на те, що договір укладено в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», а використання одноразового ідентифікатора як способу підписання прямо передбачене законом.
Відповідач в апеляційній скарзі посилається на обов`язок суду витребувати оригінал договору, водночас договір укладено в електронній формі, матеріали справи містять його електронну копію, а відповідач не заявляв клопотання про проведення експертизи чи технічного дослідження електронного доказу.
Саме по собі заперечення проти договору без належних доказів його підробки чи фальсифікації не створює безумовного обов`язку суду витребовувати додаткові матеріали.
Посилання в апеляційній скарзі щодо недійсності договору в силу ст. 203, 207, 215 ЦК України не заслуговують на увагу суду, оскільки дійсність кредитного договору не є предметом розгляду у даній справі.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для зміни рішення суду першої інстанції.
Оскільки, суд першої інстанції, розглядаючи позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, проте, не надавши належну оцінку наданим позивачем доказам та внаслідок неправильного застосування норм матеріального права дійшов помилкового висновку в частині розміру заборгованості, що підлягає стягненню, апеляційна скарга адвоката Самойленка А. В., який представляє інтереси ОСОБА_1 , підлягає частковому задоволенню, рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 24 лютого 2025 року зміні, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором № 2779211 про надання споживчого кредиту від 13 серпня 2020 року в розмірі 7 850 грн.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В порядку розподілу судових витрат з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 47,87 % від ціни позову (7 850*100/16 400) підлягає стягненню 1 284 грн 83 коп (2 684*47,87 %) судового збору, сплаченого позивачем за подання позову.
Крім того, в порядку розподілу судових витрат з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3 422 грн (3 220,8*53,13%) судового збору, сплаченого відповідачем при поданні апеляційної скарги.
Остаточно, шляхом проведення взаємозаліку, з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2 137 грн 17 коп (3 422-1 284,83) судового збору.
Керуючись ст. ст. 362, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Самойленка Артема Володимировича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , задовольнити частково. 
Рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 18 листопада 2025 року змінити.
Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (код ЄДРПОУ 35234236) заборгованість за Договором № 2779211 про надання споживчого кредиту від 13 серпня 2020 року в розмірі 7 850 (сім тисяч вісімсот п`ятдесят) грн,з яких: 5 000 грн – сума кредиту, 2 850 грн – проценти за користування кредитом. 
Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (код ЄДРПОУ 35234236) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 2 137 (дві тисячі сто тридцять сім) грн 17 коп судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя     С. І. Мурашко 

Судді         О. Л. Карпенко

        О. І. Чельник