СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Харків Справа № 917/1306/24 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Лакіза В.В. , суддя Мартюхіна Н.О.
за участі секретаря судового засідання Садонцевої Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області (вх.№2704 П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 13.11.2025 (прийняте у приміщенні Господарського суду Полтавської області суддею Погрібною С.В., повне рішення складено 24.11.2025) у справі №917/1306/24
за позовною заявою Фермерського господарства "МТС "Агропростір", с. Харківці, Миргородський район, Полтавська область, 
до Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області, м. Лохвиця, Миргородський район, Полтавська область, 
про визнання укладеною додаткової угоди,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2024 року Фермерське господарство "МТС "Агропростір" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом до Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області про визнання укладеною між Фермерським господарством “МТС "Агропростір" та Лохвицькою міською радою Миргородського району Полтавської області додаткової угоди до договору оренди землі від 10 травня 2012 року щодо земельних ділянок: 125,5712 га кадастровий номер 5322680500:00:002:0262; 28,0947 га кадастровий номер 5322680500:00:002:0263; 96,3346 га кадастровий номер 5322680500:00:002:0264, в редакції згідно прохальної частини.
В грудні 2024 року позивачем була подана заява про зміну підстав позову, в якій останній просив суд змінити пункт 2 прохальної частини позовної заяви шляхом викладення її у оновленій редакції в частині зазначенні кадастрових номерів земельних ділянок, які були сформовані в результаті поділу земельних ділянок 5322680500:00:002:0262; 5322680500:00:002:0263; 5322680500:00:002:0264, що були предметом договору.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 13.11.2025 у справі №917/1306/24 визнано укладеною між Фермерським господарством “МТС "Агропростір" та Лохвицькою міською радою Миргородського району Полтавської області додаткову угоду до договору оренди землі від 10.05.2012. 
Рішення суду обґрунтовано тим, що оскільки позивач дотримався вимог законодавства, які регламентують його поведінку, необхідну для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, останній може вважатись таким, що набув право “правомірного очікування”, натомість орендодавець знехтував своїм обов`язком добросовісно провести переговори, не пропонуючи жодних умов орендарю, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди.
Доводи відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що на пленарному засіданні 53 сесії 8 скликання Лохвицької міської ради 30.05.2024 розглядався проект додаткової угоди про поновлення Типового договору оренди землі від 10 травня 2012 року та виносився на голосування, однак не був прийнятий через відсутність підтримки депутатів міської ради, суд відхилив, з огляду на застосування у даному випадку статті 33 Закону України “Про оренду землі”, а не Закону України “Про місцеве самоврядування”, якою визначено процедуру використання орендарем свого переважного права на продовження строку дії договору оренди землі на новий строк. Крім того, як зазначено судом, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що листи-повідомлення позивача разом з проектом додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 10 травня 2012 року дійсно виносились на розгляд пленарного засідання 53 сесії 8 скликання Лохвицької міської ради 30.05.2024, в зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки в оновленій редакції про зміну підстав позову, є обґрунтованою, підтверджена наявними доказами і підлягає задоволенню.
Лохвицька міська рада Миргородського району Полтавської області з рішенням суду першої інстанції не погодилася та звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 13.11.2025 у справі №917/1306/24 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Фермерського господарства “МТС “Агропростір” до Лохвицької міської ради про визнання укладеною додаткової угоди.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на наступне:
- на пленарному засіданні 53 сесії 8 скликання Лохвицької міської ради 30.05.2024 було розглянуто проект додаткової угоди про поновлення Типового договору оренди землі від 10 травня 2012 року та винесено проект рішення “Про внесення змін до договору оренди землі на території адміністративного підпорядкування Лохвицької міської ради (кадастрові номери: 5322680500:00:002:0262, 5322680500:00:002:0263, 5322680500:00:002:0264) шляхом укладання додаткової угоди ФГ “МТС “Агропростір”” №53 від 30.05.2024 на голосування. За результатами голосування депутатів міської ради, система РАДА зафіксувала, що проект рішення не прийнято, як рішення ради, відхилено;
- спірні земельні ділянки після припинення даних орендних правовідносин у подальшому можуть бути передані в оренду іншим користувачам вже на умовах аукціону, що сприятиме наповненню місцевого бюджету, а кошти, які надходитимуть у вигляді орендної плати, будуть спрямовані на матеріальні потреби Лохвицької міської територіальної громади. Отже, Лохвицька міська рада, як власник земельних ділянок, захищена правом вибору розпоряджатися своїм майном на власний розсуд відповідно до вимог чинного законодавства;
- згідно умов Типового договору оренди землі від 10 травня 2012 року, а саме в п. 40 зазначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря, є підставою для зміни умов або розірвання договору. Так як власником та розпорядником вищезазначених земельних ділянок стала Лохвицька міська територіальна громада в особі Лохвицької міської ради, то вважає недоцільним поновлення вищезазначеного договору оренди землі від 10 травня 2012 року, який був укладений попереднім власником та розпорядником цих земель з позивачем;
- згідно інформації про надходження орендної плати за землю з юридичних осіб до бюджету Лохвицької територіальної громади, Фермерським господарством “МТС “Агропростір”, зокрема, не сплачено відповідні кошти за січень 2024 року, що також підтверджується відсутністю платіжної інструкції у додатках до позовної заяви про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, чим порушено умови договору;
- в матеріалах даної справи відсутні будь-які агрохімічні паспорти поля, котрі б були виготовлені на замовлення Фермерського господарства “МТС “Агропростір”. Агрохімічний паспорт земельної ділянки є важливим інструментом контролю за якісним станом орендованих земельних ділянок, оскільки містить об`єктивні дані щодо їхнього агрохімічного складу, рівня родючості, стану забруднення токсичними речовинами та радіонуклідами. Його наявність дозволяє здійснювати контроль за станом ґрунтів, що дає можливість вчасно виявляти негативні зміни та запобігати їх подальшому розвитку. Фактично, відсутність такого паспорта позбавляє Лохвицьку міську раду (орендодавця) можливості здійснювати контроль за дотриманням умов договору щодо використання земельної ділянки, її стану та збереження родючості. Наведене узгоджується як з вимогами земельного законодавства, так і з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12.03.2025 у справі № 921/576/23.
02.02.2026 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№1326), в якому останній проти апеляційної скарги заперечує, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що позивач двічі звертався до Лохвицької міської ради з листами щодо поновлення /продовження договору оренди землі від 10.05.2012 на новий строк: №4 від 01.05.2024 та №30-05-24/01 від 30.05.2024. Не отримавши жодної відповіді на пропозицію щодо поновлення договору оренди землі на новий строк, позивач також звернувся до Лохвицької міської ради з листом №6 від 04.07.2024 про надання інформації щодо результатів розгляду листа позивача щодо поновлення /продовження договору оренди землі від 10.05.2012 на новий строк №4 від 01.05.2024. Отримавши зазначений лист, відповідач аналогічно жодним чином не відреагував на нього, не надав жодної інформації щодо поновлення договору оренди землі на новий строк. Тобто, на момент звернення позивача до Лохвицької міської ради з листом повідомленням №30-05-24/01 від 30.05.2024 щодо поновлення /продовження договору оренди землі від 10.05.2012 на новий строк та направлення листа №6 від 04.07.2024 про надання інформації, Лохвицька міська рада повинна була володіти інформацією щодо результату розгляду питання поновлення договору оренди землі на сесії, яка, як стверджує апелянт, відбулась 30.05.2024. Однак, відповідач до моменту звернення позивача до суду з позовом у даній справі, не повідомив та не надав результатів розгляду даного питання на сесії Лохвицької міської ради. Відповідач також не надав будь-якої інформації та доказів щодо результату розгляду поновлення договору оренди землі на новий строк на пленарному засіданні 53 сесії 8 скликання Лохвицької міської ради, яка нібито відбулась 30.05.2024 в ході розгляду справи в суді першої інстанції, розгляд якої тривав більше ніж рік. Відповідач не був позбавлений можливості надати до суду належні та достовірні докази, що питання поновлення договору оренди землі на новий строк дійсно виносилось на розгляд сесії Лохвицької міської ради, за наслідками голосування якого дане питання не знайшло підтримки серед депутатів Лохвицької міської ради. Не надав відповідач таких доказів і до апеляційної скарги, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість доводів апелянта в цій частині доводів апеляційної скарги. Протягом усього строку користування земельними ділянками позивач сплачував орендну плату відповідно до умов укладеного договору оренди землі, ніколи не мав та не має заборгованості за користування земельними ділянками, на підтвердження чого надав до суду відповідні платіжні інструкції щодо внесення орендної плати за кожний календарний рік оренди земельних ділянок. Більше того, навіть після закінчення строку дії договору оренди землі та звернення позивача до суду з позовом у даній справі, позивач продовжував та дотепер продовжує сплачувати оренду за користування земельними ділянками згідно умов договору. Отже, позивач, своєчасно та в повному обсязі сплачуючи оренду плату, наповнює бюджет Лохвицької міської ради, а кошти у вигляді орендної плати спрямовуються на відповідні потреби Лохвицької територіальної громади. Умовам укладеного договору оренди землі від 10.05.2012, про поновлення якого просив позивач, звертаючись до відповідача двічі з листами пропозиціями, не передбачено для орендаря обов`язку виготовлення агрохімічного паспорту земельних ділянок. За весь час оренди земельних ділянок як попередній орендар (Лохвицька районна державна адміністрація), так і діючий орендар Лохвицька міська рада, до якої з 01.01.2019 перейшли обов`язки щодо розпорядження земельними ділянками за договором, жодного разу не висловлювали претензій щодо відсутності виготовленого агрохімічного паспорту земельних ділянок. Отримавши від позивача лист з пропозицією поновити договір оренди землі на новий строк, Лохвицька міська рада не посилалась на це, як на підставу неналежного виконання орендарем обов`язків за договором. Оскільки Лохвицька міська рада протягом усього строку дії договору не вбачала жодних порушень з боку позивача, а зазначає про нібито наявність таких порушень лише в апеляційній скарзі, зазначене свідчить про відсутність порушення позивачем умов договору.
04.02.2026 до суду від відповідача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу (вх.№1415).
13.02.2026 до суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі сторони (вх.№1833), в якому апелянт просить судове засідання провести без участі уповноваженого представника Лохвицької міської ради, посилаючись на те, що є достатні підстави вважати, що обставини, які пов`язані із запровадженням воєнного стану, в тому числі сигнал "Повітряна тривога", втрата інтернет-зв`язку чи електроенергії під час участі в відеоконференції, є обставинами непереборної сили, що є поважною причиною для неприбуття уповноваженого представника Лохвицької міської ради в судове засідання. Просить: апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 13.11.2025 у справі №917/1306/24 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Фермерського господарства “МТС “Агропростір” до Лохвицької міської ради про визнання укладеною додаткової угоди, стягнути з Фермерського господарства “МТС “Агропростір” на користь Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області понесені судові витрати в сумі 4542,00 грн. 
Представник відповідача у судове засідання не прибув.
Представник позивача у судовому засіданні проти розгляду справи за відсутністю представника відповідача не заперечував. 
Колегія суддів, розглянувши відповідь на відзив на апеляційну скаргу відповідача зазначає наступне.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 було відкрито провадження у даній справі та встановлено, зокрема, позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу – до 04.02.2026, з доказами його надсилання апелянту; учасникам справи строк для подання заяв, клопотань, тощо – до 04.02.2026.
Відповідно до частин 1, 2 ст.161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Заявами по суті справи в суді апеляційної інстанції є апеляційна скарга, відзив на апеляційну скаргу.
Порядок, строки, механізм подання цих заяв по суті справи чітко регламентується ГПК України.
Відповідно до ч. 5 ст. 161 ГПК України суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.
Колегія суддів зазначає, що подання відповіді на відзив при перегляді справи в апеляційному провадженні нормами ГПК України не передбачено. Під час судового розгляду судом апеляційної інстанції не визнавалося необхідним подання додаткових пояснень щодо окремих питань, в зв`язку з чим колегія залишає без розгляду відповідь на відзив на апеляційну скаргу позивача (вх.№1415 від 04.02.2026).
Представник позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив суд у її задоволенні відмовити.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10.05.2012 між Фермерським господарством “МТС “Агропростір”, орендарем, та Лохвицькою районною державною адміністрацією Полтавської області, орендодавцем, було укладено Типовий договір оренди землі, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 250,0050 га, у тому числі:
- 125,5712 га, кадастровий номер 5322680500:00:002:0262
- 28,0947 га, кадастровий номер 5322680500:00:002:0263
- 96,3346 га, кадастровий номер 5322680500:00:002:0264, які розташовані на території Бербеницької сільської ради Лохвицького району Полтавської області.
Відповідно до п.8 договору сторони домовилися, що договір набирає чинності з 01.12.2012 і діє до 30.11.2017. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право на поновлення строку дії договору на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 40 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Згідно з п.20 договору після державної реєстрації цього договору передача об`єкта оренди орендарю здійснюється не пізніше 5 денного строку за актом приймання-передачі.
Договір зареєстровано у Відділі Держкомзему у Лохвицькому районі Полтавської області 02.07.2012, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 532260004002439.
01.09.2012 між сторонами підписано акт приймання-передачі земельної ділянки, відповідно до якого Лохвицька районна державна адміністрація передала, а Фермерське господарство “МТС “Агропростір” прийняло земельні ділянки, які знаходяться на території адміністративного підпорядкування Бербеницької сільської ради Лохвицького району Полтавської області у строкове платне володіння та користування терміном на 5 (п`ять) років.
Додатковою угодою №1 від 28.12.2013 сторони за взаємною згодою внесли зміни до договору, зокрема виклали пункт 9 договору (порядок внесення орендної плати) в новій редакції.
В подальшому, відповідно до додаткової угоди від 13.12.2016, укладеної між Фермерським господарством “МТС “Агропростір” та Головним управлінням Держгеокадастру в Полтавській області, внесено зміни в договір оренди від 10.05.2012. Зокрема, пункт 8 договору викладено у наступній редакції:
“Договір укладено на 12 років до 02.07.2024 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію”.
Крім того, вказаною додатковою угодою внесено зміни до пункту 9 договору (порядок внесення орендної плати), який викладено в новій редакції.
Право оренди на земельні ділянки за орендарем було зареєстровано в установленому законом порядку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.03.2017, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав нерухоме майно від 14.03.2017 про реєстрацію іншого речового права щодо кожної земельної ділянки, яка є предметом укладеного договору.
Відповідно до пункту 24 Перехідних положень Земельного кодексу України, з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад. 
Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.
Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.
Перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.
З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.
Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні” № 2498-VIII (2498-19) від 10.07.2018 було внесено зміни до Закону України “Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)” шляхом викладення цього закону у новій редакції. Зазначені зміни набрали чинності з 01.01.2019.
01.05.2024 Фермерське господарство “МТС “Агропростір” звернулось до Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області з листом-повідомленням №4 від 01.05.2024 щодо поновлення/продовження договору оренди землі на новий строк, в якому позивач повідомив орендодавця про свій намір (бажання) укласти договір оренди землі на новий строк на підставі частини другої статті 33 Закону України “Про оренду землі”, посилаючись на те, що орендар належним чином виконує умови укладеного договору, своєчасно та у повному обсязі виплачує орендну плату, не має заборгованості з орендної плати, використовує орендовані земельні ділянки за цільовим призначенням. З метою дотримання положень чинного законодавства, для завершення процедури продовження строку дії договору на новий строк, позивач запропонував підписати додаткову угоду до договору про поновлення договору оренди землі на новий строк, проект якої додав до вказаного листа-повідомлення. Вказаний лист-повідомлення позивач направив на адресу відповідача поштовим відправленням з описом вкладення, на підтвердження чого надано накладну Укрпошти про відправлення документа, опис вкладення цінного листа від 01.05.2024 та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається, що відповідачем лист отримано 02.05.2024.
Як зазначає позивач, відповідач, отримавши від Фермерського господарства “МТС “Агропростір” лист-повідомлення з проектом додаткової угоди про поновлення договору оренди на новий строк, жодним чином не відреагував на нього, не надав будь-якої письмової відповіді в місячний строк з моменту отримання вказаного листа-повідомлення.
31.05.2024 Фермерське господарство “МТС “Агропростір” вдруге направило Лохвицькій міській раді Миргородського району Полтавської області лист-повідомлення №30-05-24/01 від 30.05.2024 щодо поновлення/продовження договору оренди землі на новий строк, в якому позивач повідомив орендодавця про свій намір (бажання) укласти договір оренди землі на новий строк на підставі частини другої статті 33 Закону України “Про оренду землі”. До вказаного листа позивач, окрім проекту додаткової угоди про поновлення договору на новий строк, надав договір оренди землі від 10.05.2012, додаткову угоду до договору від 13.12.2016, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.03.2017 про реєстрацію іншого речового права щодо кожної земельної ділянки, яка є предметом укладеного договору, на підтвердження чого позивачем надано накладну Укрпошти про відправлення документа та опис вкладення цінного листа від 31.05.2024. Як зазначає позивач, вказаний лист та копії документів було отримано відповідачем 04.06.2024. 
Проте, як наголошує позивач у позовній заяві, відповідач, отримавши від позивача лист-повідомлення з проектом додаткової угоди про поновлення договору оренди на новий строк, аналогічно до попереднього листа, жодним чином не відреагував на нього, не надав будь-якої письмової відповіді в місячний строк з моменту отримання вказаного листа-повідомлення про поновлення договору або відмову у такому поновленні.
У зв`язку з цим, позивач звернувся до відповідача з листом про надання інформації №6 від 04.07.2024, в якому просив надати інформацію щодо розгляду листа-повідомлення ФГ “МТС “Агропростір” №4 від 01.05.2024, який було отримано Лохвицькою міською радою Миргородського району Полтавської області 02.05.2024. Вказаний лист про надання інформації було зареєстровано в канцелярії відповідача за вх.№2085/03-01 від 04.07.2024, про що свідчить штемпельний відбиток печатки відповідача на листі позивача.
Позивач зазначає, що він не отримав будь-якої відповіді на листи-повідомлення щодо продовження договору оренди на новий строк №4 від 01.05.2024 та від 30.05.2024 за №30-05-24/01, а також на лист про надання інформації №6 від 04.07.2024.
Також позивач вказує, що після закінчення строку дії договору (02.07.2024) він продовжує користуватись земельними ділянками за цільовим призначенням, на підтвердження чого надав інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо земельних ділянок, які є предметом договору. Крім того, він як орендар за договором, виконує взяті на себе зобов`язання в частині своєчасної та в повному обсязі внесення орендної плати за користування не витребуваними земельними ділянками (паями), що підтверджується платіжними інструкціями за 2023 - 2024 роки. Відповідач не надав будь-яких заперечень щодо користування земельними ділянками після закінчення строку дії договору та не звертався до позивача з пропозицією про повернення земельних ділянок, які є предметом договору.
Наведені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Після подання позовної заяви відповідачем було здійснено поділ земельних ділянок, які є предметом договору, в результаті поділу земельних ділянок з кадастровими номерами 5322680500:00:002:0262, 5322680500:00:002:0263, 5322680500:00:002:0264 державна реєстрація вказаних земельних ділянок відповідно до частини 10 статі 24 Закону України “Про державний земельний кадастр” була скасована державним кадастровим реєстратором в Державному земельному кадастрі, тобто вказані земельні ділянки та набули статусу архівних.
З метою отримання інформації щодо формування нових земельних ділянок в результаті поділу вказаних вище земельних ділянок, представником позивача було направлено на адресу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області адвокатський запит щодо отримання вказаної інформації (відомостей) щодо новосформованих земельних ділянок.
За результатами розгляду адвокатського запиту, ГУ Держгеокадастру листом від 27.11.2024 №29-16-0.221-5483/2-24 надало офіційну відповідь щодо поділу земельних ділянок кадастровий номер 5322680500:00:002:0262, 5322680500:00:002:0263, 5322680500:00:002:0264 та формування нових земельних ділянок.
Так, з наданої відповіді вбачається, що за інформацією Відділу № 2 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області в результаті поділу земельних ділянок з кадастровими номерами, а саме: 
- 5322680500:00:002:0262 (відомості про земельну ділянку набули статусу архівних) сформувалися земельні ділянки з кадастровими номерами 5322680500:00:002:0322, 5322680500:00:002:0323, 5322680500:00:002:0324, 5322680500:00:002:0325, 5322680500:00:002:0326, 5322680500:00:002:0327, 5322680500:00:002:0328, 5322680500:00:002:0329, державна реєстрація земельних ділянок здійснена за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру за принципом випадковості державним кадастровим реєстратором Відділу № 2 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області; 
- 5322680500:00:002:0264 (відомості про земельну ділянку набули статусу архівних) сформувалися земельні ділянки з кадастровими номерами 5322680500:00:002:0330, 5322680500:00:002:0331, 5322680500:00:002:0332, 5322680500:00:002:0333, 5322680500:00:002:0334, 5322680500:00:002:0335, 5322680500:00:002:0336, 5322680500:00:002:0337, державна реєстрація земельних ділянок проведена за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру за принципом випадковості державним кадастровим реєстратором Відділу № 1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Сумській області; 
- 5322680500:00:002:0263 (відомості про земельну ділянку набули статусу архівних) сформувалися земельні ділянки з кадастровими номерами 5322680500:00:002:0338, 5322680500:00:002:0339, державна реєстрація земельних ділянок здійснена за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру за принципом випадковості державним кадастровим реєстратором Відділу № 4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області.
З огляду на це, позивачем була подана заява про зміну підстав позову, в якій останній наголошував на тому, що Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області листом від 27.11.2024 №29-16-0.221-5483/2-24 офіційно підтвердило, що земельні ділянки 5322680500:00:002:0262, 5322680500:00:002:0263, 5322680500:00:002:0264, які є предметом спірного договору та на які було накладено арешт, набули статусу архівних, оскільки з них було сформовано нові земельні ділянки з новими кадастровими номерами. Як зазначає позивач, навіть за умови задоволення позовних вимог, позивач не зможе виконати таке рішення суду, оскільки земельні ділянки, які є предметом спірного договору, вже набули статус архівних в Державному земельному кадастрі. В той же час, органи державної реєстрації під час проведення державної реєстрації іншого речового права (права оренди) засобами електронної взаємодії Державного реєстру речових прав на нерухоме майно отримують інформацію (відомості) з Державного земельного кадастру. За відсутності державної реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі, проведення державної реєстрації права оренди на земельні ділянки, які набули статусу архівних, буде взагалі неможлива. В той же час, у разі задоволення позовних вимог позивача, останній зможе виконати рішення суду та подати на державну реєстрацію додаткову угоду до договору оренди землі від 10 травня 2012 року щодо поновлення вказаного договору оренди на новий строк, якщо судом в резолютивній частині рішення будуть зазначені актуальні земельні ділянки, які були сформовані вже під час розгляду даної справи в результаті поділу земельних ділянок 5322680500:00:002:0263; 5322680500:00:002:0264. 5322680500:00:002:0262, в зв`язку з чим позивач просив суд змінити пункт 2 прохальної частини позовної заяви шляхом викладення її у оновленій редакції в частині зазначенні кадастрових номер земельних ділянок, які були сформовані в результаті поділу земельних ділянок 5322680500:00:002:0262, 5322680500:00:002:0263, 5322680500:00:002:0264, що були предметом договору.
Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.
16.01.2020 набрав чинності Закон України від 05.12.2019 № 340-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", яким статтю 33 Закону України № 161-XIV, що регламентувала порядок поновлення договорів оренди, було викладено у новій редакції, а також розділ IX "Перехідні положення" цього Закону доповнено абзацами 3 і 4 такого змісту:
"Договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності орендаря, укладені до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбачені статтею 33 цього Закону та статтею 126-1 Земельного кодексу України.
Правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення".
Відповідно до частин 1- 5, 9 статті 33 Закону України № 161-XIV (у редакції, чинній із 16.07.2020) після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. 
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом одного місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку. 
До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проект договору. 
При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. 
Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно зі статтею 122 ЗК України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. 
Відмова, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі можуть бути оскаржені в суді.
Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" істотно змінив редакцію статті 33 Закону України № 161-XIV про оренду землі, яка тепер стосується лише переважного права орендаря (частини 1- 5 статті 33 цього Закону). Поновлення ж договору (частина 6 попередньої редакції статті 33) тепер регулюється статтею 126-1 ЗК України.
Згідно з частиною 2 статті 126-1 ЗК України якщо договір містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, цей договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається.
Також відповідно до частини 1 статті 126-1 ЗК України умова щодо поновлення договору не може встановлюватися в договорі оренди землі, договорі про встановлення земельного сервітуту, договорах про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови щодо земельних ділянок державної та комунальної власності, крім випадків, якщо на таких земельних ділянках розташовані будівлі або споруди, що перебувають у власності користувача або набувача права користування земельною ділянкою.
Набрання чинності відповідними законодавчими змінами означає, що вимога про укладення додаткового договору (угоди) в порядку поновлення договору не є належною, адже стаття 126-1 ЗК України передбачає для процедури поновлення інший механізм, за якого правочин щодо поновлення не укладається взагалі (натомість договір вважається поновленим, якщо жодна із сторін не заявила до реєстру про виключення відомостей про поновлення).
Разом із тим умова про поновлення договору взагалі не може встановлюватися в договорі оренди землі щодо земельних ділянок державної та комунальної власності, крім випадків, визначених частиною 1 статті 126-1 ЗК України. Тобто поновлення договорів оренди земель державної та комунальної власності в процедурі, зазначеній в статті 126-1 ЗК України, за загальним правилом заборонено.
Із наведеного вбачається, що зміст поняття "поновлення договору оренди", про яке йдеться в абзаці 4 Перехідних положень Закону України № 161-XIV (у редакції, чинній із 16.07.2020), базується саме на нормах статті 126-1 ЗК України, що пов`язує можливість поновлення існуючого договору з наявністю у цьому договорі обов`язкової умови про його поновлення. У разі наявності такої умови договір поновлюється на такий самий строк і на таких саме умовах.
Натомість укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), яке передбачене частиною 1 статті 33 Закону України № 161-XIV (у редакції, чинній до 15.07.2020), базується на встановленому законом переважному праві добросовісного орендаря та надає сторонам при застосуванні цієї процедури можливість змінювати істотні умови договору.
Тому поняття "поновлення договору оренди", про яке йдеться у абзаці 4 Перехідних положень Закону України № 161-XIV (у редакції, чинній із 16.07.2020), та поняття "поновлення договору оренди", яке містилось у Законі України № 161-XIV у попередній редакції, є змістовно різними.
Відповідно до правовідносин щодо процедури укладення договору оренди землі на новий строк у порядку реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди на новий строк шляхом судового розгляду такої вимоги не є застосовними норми абзацу 4 Перехідних положень Закону України № 161-XIV (у редакції, чинній з 16.07.2020). Натомість за загальним правилом дії законів у часі застосуванню підлягає стаття 33 Закону України № 161-XIV у редакції, чинній на момент звернення з такою вимогою, адже вказівки про інше положення законодавства не містять.
Аналогічні правові висновки викладено в постанові судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21 (пункти 6.16, 6.18- 6.25).
Отже, враховуючи зазначену правову позицію судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, укладення договору оренди землі на новий строк має здійснюватися на умовах, визначених статтею 33 Закону України № 161-XIV (у редакції, чинній із 16.07.2020), оскільки на час виникнення спірних правовідносин із укладення договору оренди землі на новий строк, звернення позивача із позовом до господарського суду та ухвалення судового рішення у справі діяла нова редакція цього Закону (із внесеними змінами).
Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.02.2026 у cправі № 916/4826/24.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що на пленарному засіданні 53 сесії 8 скликання Лохвицької міської ради 30.05.2024 було розглянуто проект додаткової угоди про поновлення Типового договору оренди землі від 10 травня 2012 року та винесено проект рішення “Про внесення змін до договору оренди землі на території адміністративного підпорядкування Лохвицької міської ради (кадастрові номери: 5322680500:00:002:0262, 5322680500:00:002:0263, 5322680500:00:002:0264) шляхом укладання додаткової угоди ФГ “МТС “Агропростір”” №53 від 30.05.2024 на голосування. За результатами голосування депутатів міської ради, система РАДА зафіксувала, що проект рішення не прийнято, як рішення ради, відхилено.
Як було встановлено вище, 10.05.2012 між Фермерським господарством “МТС “Агропростір” та Лохвицькою районною державною адміністрацією Полтавської області було укладено Типовий договір оренди землі, за умовами якого, з урахуванням додаткової угоди №1 від 28.12.2013, сторони за взаємною згодою встановили, що договір укладено на 12 років до 02.07.2024. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Фермерське господарство “МТС “Агропростір” двічі зверталось до Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області з листами-повідомленнями №4 від 01.05.2024 та №30-05-24/01 від 30.05.2024. Проте відповіді на вказані листи не отримав. Доказів на спростування цих обставин матеріали справи не містять.
Як свідчать матеріали справи, 09.09.2024 до Господарського суду Полтавської області надійшов відзив на позовну заяву, в додатку якого вказано, зокрема “копія із протоколу засідання 53 сесії 8 скликання Лохвицької міської ради №53 від 30.05.2024”.
Разом з цим, в матеріалах справи відсутня копія зазначеного протоколу Лохвицької міської ради.
Представник позивача у судовому засіданні також наголошував про відсутність у нього даного рішення міської ради.
Відповідно до ч.5 ст.165 ГПК України копії відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи надсилаються (надаються) одночасно з надсиланням (наданням) відзиву до суду з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.
У ч.7 ст.42 ГПК України встановлено, що якщо цим Кодексом передбачено обов`язок учасника справи щодо надсилання копій документів іншим учасникам справи, такі документи в електронній формі можуть направлятися з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а в разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.
Однак, відповідачем опис вкладення до відзиву надано не було. З наявної квитанції Укрпошти, доданої до відзиву на позовну заяву, не вбачається що саме було направлено відповідачем позивачу.
Відтак, суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували розгляд питання про поновлення договору оренди землі на новий строк на відповідній сесії та, зокрема, результати голосування депутатів на пленарному засіданні 53 сесії 8 скликання Лохвицької міської ради 30.05.2024.
Крім того, колегія суддів зазначає, що на момент звернення позивача до Лохвицької міської ради з листом- повідомленням №30-05-24/01 від 30.05.2024 щодо поновлення /продовження договору оренди землі від 10.05.2012 на новий строк та направлення листа №6 від 04.07.2024 про надання інформації, Лохвицька міська рада повинна була володіти інформацією щодо результату розгляду питання поновлення договору оренди землі на сесії, яка, як стверджує апелянт, відбулась 30.05.2024. Однак, відповідач до моменту звернення позивача до суду з позовом у даній справі, не повідомив останнього про результати розгляду даного питання на сесії Лохвицької міської ради. 
Відповідач також не був позбавлений можливості надати до суду належні та достовірні докази, що питання поновлення договору оренди землі на новий строк дійсно виносилось на розгляд сесії Лохвицької міської ради, за наслідками голосування якого дане питання не знайшло підтримки серед депутатів Лохвицької міської ради.
Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За змістом ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 ГПК України).
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта стосовно неврахування судом першої інстанції обставин прийняття Лохвицькою міською радою негативного рішення щодо розгляду питання про поновлення договору оренди землі на новий строк на сесії, оскільки вони не підтверджені жодними належними та достовірними доказами.
Стосовно посилання апелянта на те, що спірні земельні ділянки після припинення даних орендних правовідносин у подальшому можуть бути передані в оренду іншим користувачам вже на умовах аукціону, що сприятиме наповненню місцевого бюджету, а кошти, які надходитимуть у вигляді орендної плати, будуть спрямовані на матеріальні потреби Лохвицької міської територіальної громади, колегія суддів зазначає наступне.
Наявними у справі доказами підтверджується і відповідачем не спростовано тих обставин, що ФГ “МТС “Агропростір” починаючи з дати укладення між сторонами договору оренди (із 10.05.2012) безперервно протягом усіх наступних років до моменту виникнення спірних правовідносин, тобто до 06.08.2024 (дата звернення позивача до суду з даним позовом), було єдиним орендарем і належно використовувало спірні земельні ділянки, належним чином виконувало обов`язки орендаря, зокрема щодо сплати орендної плати, адже між сторонами відсутні судові спори щодо стягнення орендної плати за вказаним договором.
Орендар після закінчення строку дії договору (02.07.2024) продовжує користуватись земельними ділянками за цільовим призначенням. Відповідач не надав будь-яких заперечень щодо користування земельними ділянками після закінчення строку дії договору та не звертався до позивача з пропозицією про повернення земельних ділянок, які є предметом договору.
За таких обставин, наведені посилання апелянта є необґрунтованими.
Колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на те, що згідно інформації про надходження орендної плати за землю з юридичних осіб до бюджету Лохвицької територіальної громади, Фермерським господарством “МТС “Агропростір”, зокрема, не сплачено відповідні кошти за січень 2024 року, з огляду на те, що як було зазначено вище, між сторонами відсутні судові спори щодо стягнення орендної плати за вказаним договором. Також в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до позивача з вимогою про сплату заборгованості за січень 2024 року.
Стосовно твердження апелянта про те, що так як власником та розпорядником вищезазначених земельних ділянок стала Лохвицька міська територіальна громада в особі Лохвицької міської ради, то вона вважає недоцільним поновлення вищезазначеного договору оренди землі від 10 травня 2012 року, який був укладений попереднім власником та розпорядником цих земель з позивачем, колегія суддів зазначає наступне.
Спірні земельні ділянки перейшли до комунальної власності, розпорядником яких до моменту державної реєстрації права власності на такі земельні ділянки, виступає Лохвицька міська рада. 
Посилання апелянта на п.40 типового договору оренди землі, яким передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи – орендаря, є підставою для зміни умов договору або розірвання цього договору, є безпідставним, оскільки, у даному випадку, не було реорганізації орендаря, він залишився незмінним. 
Зміна органу розпорядження земельними ділянками (з Держгеокадастру на міську раду) не є реорганізацією юридичної особи орендодавця в розумінні ЦК України. У даному випадку відбулась лише зміна уповноваженого органу держави, який здійснює повноваження щодо розпорядження спірними земельними ділянками. 
Після передачі спірних земельних ділянок в комунальну власність, до Лохвицької міської ради перейшли усі права та обов`язки орендодавця за укладеним договором оренди землі. А тому міська рада в даних правовідносинах повинна керуватись положеннями ст. 31 Закону України “Про оренду землі”, оскільки виступає розпорядником відповідних земельних ділянок.
Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання апелянта на те, що в матеріалах даної справи відсутні будь-які агрохімічні паспорти поля, котрі б були виготовлені на замовлення Фермерського господарства “МТС “Агропростір”, з огляду на те, що умовами укладеного договору на орендаря не було покладено обов`язку в частині розробки агрохімічних паспортів земельних ділянок.
Сам факт наявності або відсутності у позивача агрохімічного паспорту, за відсутності обов`язку його виготовлення позивачем, не може бути підставою для відмови у поновленні договору оренди землі на новий строк відповідно до положень ст. 31 Закону України “Про оренду землі”.
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до позивача з претензіями щодо відсутності виготовленого агрохімічного паспорту земельних ділянок. 
Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання апелянта на судову практику Верховного Суду, викладену, зокрема, в постанові від 12.03.2025 у справі №921/576/23, в якій судом касаційної інстанції було зроблено висновок про те, що не виготовлення орендарем агрохімічних паспортів до початку господарської діяльності на орендованих земельних ділянках протягом дії договорів оренди та на момент звернення за поновленням таких правовідносин, слід розцінювати саме як неналежне виконання ним договірних обов`язків, що, в свою чергу, виключає можливість посилання позивача на наявність правових підстав для поновлення договірних правовідносин у порядку статті 33 Закону України "Про оренду землі", з огляду на те, що вказана справа є нерелевантною до справи №917/1306/24, оскільки у справі №921/576/23 умовами договорів оренди було передбачено обов`язок орендаря виготовити агрохімічні паспорти земельних ділянок до початку господарської діяльності на орендованих земельних ділянках, тоді як умовами договору оренди від 10.05.2012 у справі №917/1306/24 такого обов`язку передбачено не було.
При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідач у відзиві на позовну заяву не посилався як на обставини відсутності агрохімічного паспорту земельних ділянок, так і на факт не сплати позивачем орендної плати за землю за січень 2024 року. 
У частині 5 статті 33 Закону України “Про оренду землі” передбачено обов`язок орендодавця у місячний строк розглянути надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевірити його на відповідність вимогам закону, узгодити з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укласти договір оренди.
Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права.
При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що, зокрема, підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу.
Отже, законодавець, задекларувавши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
У межах розумної та добросовісної поведінки орган державної влади чи місцевого самоврядування як орендодавець, що представляє власника у спірних правовідносинах, може взагалі відмовити орендарю в укладенні договору, повідомивши його про наявність належних підстав для цього, зокрема про рішення орендодавця як власника більш розумно розпорядитись землею (в тому числі виставити право оренди на торги), чи вказавши на неналежне виконання орендарем умов договору.
Якщо ж власник такого рішення не прийняв, то за змістом статті 3 ЦК України та статті 33 Закону України № 161-XIV орган державної влади чи місцевого самоврядування зобов`язаний провести з орендарем добросовісні переговори, тобто добросовісно спробувати досягти домовленостей з орендарем: запропонувати, наприклад, конкретний розмір орендної плати, інший строк оренди тощо.
Адже орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має законодавчо передбачене переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин, а також право укласти договір оренди на новий строк.
Якщо орган державної влади чи місцевого самоврядування знехтував обов`язком добросовісно провести переговори (наприклад, явно безпідставно відмовив в укладенні договору), то слід виходити з того, що такий орган зловживає своїм правом, порушуючи цим законні права орендаря.
Судовий захист у таких випадках передбачено лише для особи, яка належним чином виконувала свої обов`язки за договором та добросовісно використовувала належні їй права, тому орендодавець не може посилатися на свій захист на обставини, які свідчать про ухилення ним від проведення переговорів, та на власну недобросовісну поведінку, протиставляючи її легітимним прагненням та належній поведінці орендаря; водночас і орендар, що належно діяв, не може бути позбавлений можливості реалізації свого права на продовження орендних відносин, передбаченого законом, в тому числі через судовий захист. Інакше передбачене частиною 9 статті 33 Закону України № 161-XIV право орендаря оскаржити відмову, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі матиме лише декларативний характер та не призведе до відновлення порушеного права.
Аналогічні правові висновки викладено в постанові судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21 (пункти 6.33- 6.39).
Матеріалами справи підтверджено, що позивач своєчасно, до закінчення строку дії договору оренди від 10.05.2012 (до 02.07.2024), двічі звертався до відповідача з листами від 01.05.2024 та від 30.05.2024 щодо поновлення/продовження договору оренди землі на новий строк, тобто не пізніше як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі, в яких позивач повідомляв орендодавця про свій намір (бажання) укласти договір оренди землі на новий строк на підставі частини другої статті 33 Закону України “Про оренду землі”, до яких додавав, зокрема, проект додаткової угоди про поновлення договору на новий строк, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими накладними, описом поштового вкладення у цінний лист.
Проте орендодавець у місячний термін, встановлений законом (частиною 5 статті 33 Закону України № 161-XIV (у редакції, чинній із 16.07.2020)), не заперечив проти поновлення договору оренди землі. 
Отже, орендодавцем вимоги цього Закону не дотримано, зокрема у зазначений місячний термін про наявність заперечень щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендаря не повідомлено, рішення про відмову в укладенні нового договору оренди землі не прийнято.
Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем порушено положення статті 33 Закону України “Про оренду землі”, внаслідок чого позивач після закінчення строку дії договору позбавлений можливості реалізувати своє переважне право на продовження/поновлення договору на новий строк.
Поновлення договору оренди землі в судовому порядку, у передбачений статтею 33 Закону України “Про оренду землі” спосіб, вимагає укладення додаткової угоди між сторонами як єдиної підстави для продовження орендних прав і обов`язків. Належним і ефективним способом захисту порушеного права у цьому випадку є позов про визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту, оскільки сама по собі вимога про визнання договору оренди землі поновленим за своєю суттю є встановленням факту, який має юридичне значення, і не може забезпечити захист порушеного права позивача в силу імперативного припису закону про обов`язковість оформлення поновлення договору оренди саме шляхом укладення додаткової угоди, що, власне, і може бути предметом розгляду в суді (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 908/913/18, від 09.06.2020 у справі № 912/1860/19, від 21.09.2022 у справі № 925/632/19).
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що після подання позовної заяви відповідачем було здійснено поділ земельних ділянок, які є предметом договору, в результаті поділу земельних ділянок з кадастровими номерами 5322680500:00:002:0262; 5322680500:00:002:0263; 5322680500:00:002:0264 державна реєстрація вказаних земельних ділянок відповідно до частини 10 статі 24 Закону України “Про державний земельний кадастр” була скасована державним кадастровим реєстратором в Державному земельному кадастрі, тобто вказані земельні ділянки набули статусу архівних.
З метою отримання інформації щодо формування нових земельних ділянок в результаті поділу вказаних вище земельних ділянок, представником позивача було направлено на адресу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області адвокатський запит щодо отримання вказаної інформації (відомостей) щодо новосформованих земельних ділянок.
За результатами розгляду адвокатського запиту, ГУ Держгеокадастру листом від 27.11.2024 №29-16-0.221-5483/2-24 надало відповідь щодо поділу земельних ділянок кадастровий номер 5322680500:00:002:0262; 5322680500:00:002:0263; 5322680500:00:002:0264 та формування нових земельних ділянок.
Так, з наданої відповіді вбачається, що за інформацією Відділу № 2 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області в результаті поділу земельних ділянок з кадастровими номерами, а саме: 
- 5322680500:00:002:0262 (відомості про земельну ділянку набули статусу архівних) сформувалися земельні ділянки з кадастровими номерами 5322680500:00:002:0322, 5322680500:00:002:0323, 5322680500:00:002:0324, 5322680500:00:002:0325, 5322680500:00:002:0326, 5322680500:00:002:0327, 5322680500:00:002:0328, 5322680500:00:002:0329, державна реєстрація земельних ділянок здійснена за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру за принципом випадковості державним кадастровим реєстратором Відділу № 2 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області; 
- 5322680500:00:002:0264 (відомості про земельну ділянку набули статусу архівних) сформувалися земельні ділянки з кадастровими номерами 5322680500:00:002:0330, 5322680500:00:002:0331, 5322680500:00:002:0332, 5322680500:00:002:0333, 5322680500:00:002:0334, 5322680500:00:002:0335, 5322680500:00:002:0336, 5322680500:00:002:0337, державна реєстрація земельних ділянок проведена за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру за принципом випадковості державним кадастровим реєстратором Відділу № 1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Сумській області; 
- 5322680500:00:002:0263 (відомості про земельну ділянку набули статусу архівних) сформувалися земельні ділянки з кадастровими номерами 5322680500:00:002:0338, 5322680500:00:002:0339, державна реєстрація земельних ділянок здійснена за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру за принципом випадковості державним кадастровим реєстратором Відділу № 4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області.
Таким чином, Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області підтвердило, що земельні ділянки 5322680500:00:002:0262; 5322680500:00:002:0263; 5322680500:00:002:0264, які є предметом спірного договору та на які було накладено арешт, набули статусу архівних, оскільки з них було сформовано нові земельні ділянки з новими кадастровими номерами. 
При цьому поділ ділянок (на які було накладено арешт) був вчинений відповідачем після подання позову і за власною ініціативою. 
Як правильно зазначено судом першої інстанції, здійснюючи поділ земельних ділянок після подання позову, відповідач не міг не розуміти, що повністю унеможливлює юридичний захист прав позивача, тому схвалення такої поведінки судом не тільки порушує принцип верховенства права, але й суперечить цінностям права (справедливість, правова визначеність, доцільність).
В грудні 2024 року позивачем була подана заява про зміну підстав позову, в якій останній наголошував на тому, що навіть за умови задоволення позовних вимог, позивач не зможе виконати таке рішення суду, оскільки земельні ділянки, які є предметом спірного договору, вже набули статус архівних в Державному земельному кадастрі. В той же час, органи державної реєстрації під час проведення державної реєстрації іншого речового права (права оренди) засобами електронної взаємодії Державного реєстру речових прав на нерухоме майно отримують інформацію (відомості) з Державного земельного кадастру. 
З огляду на це, позивач просив суд змінити пункт 2 прохальної частини позовної заяви шляхом викладення її у оновленій редакції в частині зазначення кадастрових номерів земельних ділянок, які були сформовані в результаті поділу земельних ділянок 5322680500:00:002:0262; 5322680500:00:002:0263; 5322680500:00:002:0264, що були предметом договору.
Враховуючи встановлену судом недобросовісність поведінки відповідача у справі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки в оновленій редакції з урахуванням заяви про зміну підстав позову.
Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає висновки Господарського суду Полтавської області законними та обґрунтованими. При цьому, доводи скаржника в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 13.11.2025 у справі №917/1306/24 без змін як такого, що прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Частиною 1 ст.123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, судовий збір за подання апеляційної скарги, відповідно до положень статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.
Керуючись статтями 269, 270, п.1 ч.1 статті 275, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 13.11.2025 у справі №917/1306/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.  

Повна постанова складена 26.02.2026.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя В.В. Лакіза 

Суддя Н.О. Мартюхіна