ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/2445/25	Головуючий у 1-й інстанції Клим Т.П. 	
Провадження № 22-ц/817/293/26 	Доповідач - Гірський Б.О.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого — Гірського Б.О.
cуддів — Храпак Н.М., Хоми М.В.
розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №601/2445/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Сідоров Віталій Михайлович на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 грудня 2025 року (ухвалене суддею Клим Т.П.) в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту, 
ВСТАНОВИВ:
В серпні 2025 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» (далі - ТОВ «Алекскредит») звернулось до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування заявлених вимог зазначали, що 12.10.2020 року між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 за допомогою веб сайту https://alexcredit.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Алекскредит», було укладено Договір про надання кредиту №4056612, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано електронним підписом - одноразовим ідентифікатором №PS4056612.
Вказували на те, що відповідно до умов вищезазначеного договору ТОВ «Алекскредит» надало відповідачу у власність грошові кошти (позику) в сумі 5000 грн., перерахувавши кошти на його картковий рахунок. 
Однак, відповідач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 30.06.2025 року сума заборгованості останнього за Договором про надання кредиту №4056612 від 12.10.2020 року становить 32 850 грн. з яких: 5 000 грн. - сума кредиту та 27 850 грн. нараховані відсотки за користування кредитом. 
Відтак, просили стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором про надання кредиту №4056612 від 12.10.2020 в розмірі 32 850 грн. та сплачений судовий збір.
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 грудня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованість за кредитним договором №4056612 від 12.10.2020 року в розмірі 32 850 грн., з яких: 5 000 грн. - сума кредиту та 27 850 грн. нараховані відсотки за користування кредитом, та 2 422, 40 грн. судового збору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Сідоров В.М. просить рішення суду першої інстанції скасувати.
Вважає вказане рішення незаконним та необґрунтованим.
Вказує на недоведеність факту перерахування коштів відповідачу саме кредитодавцем на підставі відповідного кредитного договору, а не іншими особами за іншими правовідносинами.
Вважає, що довідка ТОВ “ФК “Елаєнс” не є належним доказом для підтвердження факту надання позивачем відповідачу грошових коштів на виконання умов кредитного договору №4056612 від 12.10.2020 року, оскільки не містить інформації та доказів приналежності платіжної картки “ НОМЕР_1 ” саме відповідачу.
Звертає увагу на те, що реквізитів повного карткового рахунку позичальника в матеріалах справи немає, зокрема і в кредитному договорі.
Вважає, що витребувана ухвалою суду від 12.11.2025 року виписка АТ КБ “ПриватБанк” за період з 10.10.2020 - 14.10.2020 підтверджує лише загальне зарахування 5 000 грн., без посилання на позивача, договір 4056612 чи будь-яке призначення, що б пов`язувало переказ з кредитним зобов`язанням.
Вказує на відсутність первинних бухгалтерських документів позивача.
Від ТОВ «Алекскредит» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просять залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Зазначають, що платіжна система не має змоги надати підтвердження про зарахування грошових коштів на платіжну картку, оскільки така інформація є банківською таємницею.
Вказують на те, що отримання підтвердження з банку щодо зарахування кредитних коштів на банківський рахунок позичальника, можливе лише на підставі відповідної ухвали, що і було зроблено.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно із ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 12.10.2020 року між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 за допомогою веб сайту https://alexcredit.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Алекскредит», було укладено Договір про надання кредиту №4056612, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача №PS4056612.
За цим Договором, Кредитодавець надає Позичальнику кредит на інші споживчі цілі (вирішення власних фінансових питань) без додаткового забезпечення у тимчасове, строкове, платне користування, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит і сплатити Проценти за користування Кредитом (п. 2.34 Правил) та інші платежі у відповідності до умов Договору. Кредит надається в національній грошовій одиниці України – гривні. 
Сума Кредиту складає 5 000 грн. Кредит надається Позичальнику в сумі, що зазначена в п. 1.3 цього Договору, в безготівковій формі, шляхом перерахування на Картковий рахунок Позичальника.
За п. 1.7 Договору, нарахування Процентів за користування кредитом здійснюється у такому порядку: 
1.7.1. У випадку використання Кредиту (п. 2.20 Правил) менше ніж п`ять календарних днів, включаючи Дострокове виконання Зобов`язань (п. 2.12 Правил), Позичальник сплачує фіксовану суму Процентів за користування кредитом, яка складає 7,65 відсотків від визначеної в п. 1.3 цього Договору суми кредиту.
1.7.2. У випадку використання Позичальником Лояльних (покращених) умов кредитування, а саме при повному поверненні суми кредиту (п. 1.3 Договору) та сплати Процентів за користування кредитом протягом 10 календарних днів з 12.10.2020 року до 22.10.2020 року (включно) (Базовий період – п. 2.4 Правил) процентна ставка за один день користування кредитом складає 1,53 відсотків (Акційна ставка (п. 2.1 Правил) або Ставка за програмою лояльності (п. 2.34 Правил).
1.7.3. При використанні Позичальником Загальних умов кредитування процентні ставки складають:
- в Базовий період з 12.10.2020 року до 22.10.2020 року (включно) – 1,7 відсотків за один день користування Кредитом (Базова процентна ставка – п. 2.3 Правил);
- в Спеціальний період (п. 2.4 Правил) з 23.10.2020 року до 20.04.2021 року (включно) – 3 відсотки за один день користування Кредитом (спеціальна процентна ставка – п. 2.34 Правил).
Пунктом 3.1. Договору Сторони погодили, що Строк дії Договору (п. 2.41 Правил) встановлюється з Дати укладення Договору (п. 2.9 Правил) 12.10.2020 року до Кінцевої дати виконання Договору 20.04.2021 року (включно).
Вказаний договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором №PS4056612.
Додатком №1 до Договору про надання фінансового кредиту є графік платежів, в якому визначено платежі за лояльними (покращеними) умовами кредитування та графік платежів за загальними умовами кредитування.
Крім того, відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, в якому міститься основна інформація про умови кредитування.
Згідно довідки ТОВ ФК «Елаєнс» від 01 листопада 2024 року, виданої ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» на підставі договору №41346335_18/10/17 про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку) та про інформаційно-технологічну взаємодію та приймання платежів, укладеного ТОВ «ФК «Елаєнс» та ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ», і підтвердженням того, що платежі успішно проведені в системі, зокрема, підтверджується зарахування 5 000 грн. на картковий рахунок  НОМЕР_1 , дата проведення платежу – 12.10.2020 (а.с.13).
Інформацією АТ КБ «Приватбанк» наданою на запит суду першої інстанції підтверджується зарахування на картковий рахунок ОСОБА_1 відкритий у АТ КБ «Приватбанк» № картки  НОМЕР_2  , 5 000 грн.  12 жовтня 2020 року (а.с.73).
Відповідно до детального (щоденного) розрахунку заборгованості за Договором про надання кредиту №4056612 від 12 жовтня 2020 року станом на 30 червня 2025 року, заборгованість відповідача становить: 5 000 грн. – заборгованість за сумою кредиту, 25 708, 50 грн – залишок процентів за користування кредитом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.
Колегія суддів в повній мірі погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.
Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що між сторонами 12.10.2020 року було укладено кредитний договір №4056612 шляхом обміну електронними повідомленнями через веб-сайт позивача, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до умов вказаного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 5000 грн., який був перерахований на банківську картку, що належить відповідачу ОСОБА_1 .
Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 5 жовтня 2022 року у справі № 463/9914/20).
Разом з тим, заперечуючи доведеність факту отримання коштів за Кредитним договором, відповідач доказів оспорення зазначеного договору у судовому порядку не надав.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.
Стандарт доказування «вірогідність доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач.
До предмета доказування належить сукупність юридичних фактів матеріально-правового характеру, з якими закон пов`язує виникнення, зміну й припинення правовідносин між сторонами та на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відтак, доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем факту надання відповідачу грошових коштів є безпідставними з огляду на наступне.
Так, довідка ТОВ «ФК «Елаєнс» підтверджує факт здійснення переказу кредитних коштів на відповідний картковий рахунок, який належить відповідачу, а отримана на виконання ухвали суду виписка з рахунку відповідача в АТ КБ «ПриватБанк» за період 10.10.2020–14.10.2020, яка є первинним документом, підтверджує факт зарахування коштів на рахунок відповідача грошових коштів у сумі 5 000 грн. саме 12.10.2020 року.
Таким чином, сукупність цих доказів підтверджує факт отримання відповідачем кредитних коштів 12.10.2020 року за вищевказаним договором.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи повного номера платіжної картки також є безпідставними, оскільки зазначення частини номера платіжної картки є звичайною практикою у фінансових установах та зумовлене вимогами безпеки банківських операцій і захисту банківської таємниці. Саме з цих підстав у кредитних договорах та платіжних документах зазвичай відображаються лише перші та останні цифри платіжної картки.
Більше того, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною відповідача не заперечується сам факт зарахування на його рахунок грошових коштів у розмірі 5 000 грн. 12.10.2020 року, а стверджується про те, що такі кошти могли бути перераховані іншими особами, однак жодних доказів існування інших правовідносин або отримання таких коштів від третіх осіб відповідач, як власник рахунку, суду не надав, що свідчить про необґрунтованість відповідних доводів.
Також колегія суддів вважає, що відсотки за договором нараховані у межах строку дії договору, що відповідає положенням ст. 1048 ЦК України, умовам кредитного договору та вимогам Закону України «Про споживче кредитування».
Разом з тим, відповідач не подав контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, надав доказам правильну правову оцінку, відтак рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 грудня 2025 року — залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 25 березня 2026 року.

Головуючий       Гірський Б.О.

Судді:        Хома М.В.

Храпак Н.М.