ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/27873/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року (суддя Озерянська С.І.) в справі № 160/27873/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - ГУ ПФУ) про:
визнання протиправним та скасування рішення № 046850018293 від 01 серпня 2025 року про відмову у призначенні пенсії за віком;
зобов`язання зарахувати до його страхового стажу період роботи з 01 листопада 1992 року по 23 квітня 2000 року у колгоспі ім. Фрунзе та колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Фрунзе та призначити йому пенсію за віком з дати настання права на пенсію - з 14 травня 2025 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 046850018293 від 01.08.2025 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період роботи з 01.11.1992 року по 18.03.1997 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.07.2025 року щодо призначення пенсії за віком з урахуванням зарахованого до страхового стажу періоду роботи з 01.11.1992 року по 18.03.1997 року.
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, залишити позову заяву без розгляду.
Апелянт зазначає, що враховуючи, що страховий стаж позивача становить 30 років 4 місяці 23 дні з необхідних 32 років, відсутні підстави для призначення позивачу пенсії за віком, оскільки не набутий необхідний страховий стаж, визначений відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зауважує, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи позивача згідно з архівними довідками № К-499/1-25 та № К-500/1-25 від 02.06.2025 та акту перевірки № 0400- 011003-1/14373 від 04.07.2025, оскільки ім`я та по батькові повністю не вказано (рос. мовою ОСОБА_2 ., ОСОБА_1 ). 
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 25.07.2025 року звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
Заяву позивача про призначення пенсії за віком за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області та прийнято рішення № 046850018293 від 01.08.2025 року, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, оскільки заявник не набув необхідного страхового стажу.
У рішенні зазначено, що вік заявника 60 років, страховий стаж особи становить 30 років 04 місяці 23 дні, за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи згідно архівних довідок № К-499/1-25 та № К-500/1-25 від 02.06.2025 та акту перевірки № 0400-011003-1/14373 від 04.07.2025, оскільки ім`я та по батькові повністю не вказано (рос. мовою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ).
Згідно з відомостями, які містяться в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 від 26.06.1982 року, наявна інформація про працю позивача у спірний період.
Під час розгляду заяви позивача відповідачем не встановлено будь-яких недоліків оформлення записів про роботу позивача, записи у трудовій книжці виконані належними посадовими особами, засвідчені підписом начальника відділу кадрів та скріплені печатками. 
Позивачем до заяви про призначення пенсії надано архівні довідки № К-499/1-25 та № К-500/1-25 від 02.06.2025, які видані комунальною архівною установою “Трудовий архів” Магдалинівської селищної ради на підстави книг обліку розрахунків по оплаті праці колгоспників колгоспу ім. Фрунзе про нараховану заробітну плату за період з 1992 по 2000 роки.
Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, відповідачем не зараховано, зокрема період роботи згідно архівних довідок № К-499/1-25 та № К-500/1-25 від 02.06.2025 та акту перевірки № 0400-011003-1/14373 від 04.07.2025, оскільки ім`я та по батькові повністю не вказано (рос. мовою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ).
Судом першої інстанції зазначено, що позивач не може нести негативні наслідки у зв`язку із неповним заповненням роботодавцем бухгалтерських та облікових документів, а відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити спірний стаж позивача.
Спірний період трудової діяльності позивача підтверджується даними його трудової книжки, записи 15-18 якої підтверджують, що у період з 01.11.1992 року по 23.04.2000 року позивач був членом колгоспу імені Фрунзе та працював у ньому. Колгосп 19.03.1997 року реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство ім. Фрунзе, про що вказано у трудовій книжці, записи про роботу позивача у спірний період зроблені чітко, без виправлень та містять всі необхідні дані як то номери наказів та дати їх внесення. Зауважень щодо оформлення даних трудової книжки відповідач не вказав.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що трудовою книжкою позивача як основним документом, що підтверджує страховий стаж, підтверджено період роботи позивача з 01.11.1992 року по 23.04.2000 року, уточнюючі довідки не протирічать таким даним та узгоджуються з ними.
Судом першої інстанції зауважено, що період з 19.03.1997 року по 23.04.2000 року зараховано відповідачем до страхового стажу позивача у розмірі 3 роки 1 місяць 5 днів, що підтверджується протоколом форми РС-право, проте не враховано до страхового стажу періоди роботи з 01.11.1992 року по 18.03.1997 року, під час якого позивач не змінював місце роботи. 
У зв`язку із чим, суд дійшов висновку, що неврахування відповідачем відомостей про роботу носить формальний характер і не відповідає вимогам пенсійного законодавства. Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області не було забезпечено розгляду наданої позивачем заяви в частині зарахування до страхового стажу періоду роботи, шляхом всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів, що стало підставою для передчасного прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 046850018293 від 01.08.2025 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період роботи з 01.11.1992 року по 18.03.1997 року та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.07.2025 року щодо призначення пенсії за віком з урахуванням зарахованого до страхового стажу періоду роботи.
Позовна вимога про призначення пенсії не підлягає задоволенню судом як передчасна, оскільки призначенню пенсії має передувати обрахунок органом пенсійного фонду страхового стажу роботи позивача для вирішення питання про призначення пенсії.
Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 25 липня 2025 року звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням ГУ ПФУ у Київській області, яким заяву позивача розглянуто за принципом екстериторіальності, від 01 серпня 2025 року № 046850018293 відмовлено ОСОБА_1 з підстав відсутності необхідного страхового стажу. 
У рішенні зазначено, що вік заявника - 60 років, страховий стаж - 30 років 04 місяці 23 дні.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи згідно з архівними довідками № К-499/1-25 та № К-500/1-25 від 02.06.2025 та акту перевірки № 0400-011003-1/14373 від 04.07.2025, оскільки ім`я та по батькові повністю не вказано (рос. мовою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ).
Спірним в цій справі, з урахуванням меж апеляційного оскарження, є питання правомірності рішення відповідача про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV).
Частинами першою та другою статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років. 
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Постановою Ради Міністрів СРСР № 310 від 21 квітня 1975 року «Про трудові книжки колгоспників» (далі - постанова №310) встановлено, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу (пункт 2).
До трудової книжки колгоспника вносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства у колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум трудової участі у громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань, нагородження та заохочення за успіхи в роботі, передбачені статутом та правилами внутрішнього розпорядку колгоспу, інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (пункт 5 постанови №310).
Пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, (далі – Інструкція №58) встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 58 трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
За змістом пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
За положеннями пункту 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Пунктом 2.6 Інструкції № 58 передбачено, що якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
До 29 липня 1993 року діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затверджена наказом Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року № 162, якою встановлені аналогічні вимоги до порядку заповнення трудових книжок.
Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Відтак, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.
Підставою, за якою ГУ ПФУ у Київській області не зараховані періоди роботи позивача з 01 листопада 1992 року по 18 березня 1997 року у колгоспі імені Фрунзе та колективному сільськогосподарському підприємстві імені Фрунзе, є не зазначення в архівних довідках № К-499/1-25 та № К-500/1-25 від 02.06.2025 та акті перевірки № 0400-011003-1/14373 від 04.07.2025 повністю ім`я та по батькові (рос. мовою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ).
Судом установлено, що трудова книжка колгоспника позивача серії НОМЕР_1 від 26 червня 1982 року містить записи про роботу позивача у цей період у колгоспі імені Фрунзе.
Архівні довідки № К-499/1-25 та № К-500/1-25 від 02.06.2025, видані комунальною архівною установою «Трудовий архів» Магдалинівської селищної ради, містять інформацію про нараховану заробітну плату за період з 1992 по 2000 роки та підготовлені на підставі книг обліку розрахунків по оплаті праці колгоспників колгоспу імені Фрунзе.
За правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі № 423/1881/17, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Отже, якщо й трудова книжка позивача має певні недоліки, то у будь-якому випадку право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, а на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Неточність в записах в трудовій книжці та інших документах не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу, що дає особі право на призначення пенсії, оскільки працівник не повинен відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Суд зауважує, що спірний період трудової діяльності позивача підтверджується записами трудової книжки, записи про роботу позивача у спірний період зроблені чітко, без виправлень. При цьому відповідачем не приведено жодних зауважень щодо оформлення трудової книжки.
Відповідно, суд першої інстанції цілком обґрунтовано вважав, що трудовою книжкою позивача як основним документом, що підтверджує страховий стаж, підтверджено період роботи позивача з 01 листопада 1992 року по 23 квітня 2000 року, а архівні довідки підтверджують інформацію, зазначену у трудовій книжці.
Також судом першої інстанції доречно зауважено, що період роботи з 19 березня 1997 року по 23 квітня 2000 року зараховано відповідачем до страхового стажу позивача у розмірі 3 роки 1 місяць 5 днів, що підтверджується протоколом форми РС-право, а незарахування до страхового стажу періоду роботи з 01 листопада 1992 року по 18 березня 1997 року в тому самому колгоспі, який 19 березня 1997 року реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство імені Фрунзе, взагалі не обґрунтовано відповідачем.
Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Доводи відповідача зводяться до відсутності підстав для зарахування спірного періоду роботи та спростовані приведеними вище висновками суду.
Підсумовуючи викладене, суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність рішення позивача про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком.
Апелянтом не приведено аргументів стосовно обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача, тому в цій частині судом не надається оцінка рішенню суду першої інстанції.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року в справі № 160/27873/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року в справі № 160/27873/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 25 березня 2026 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 25 березня 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва 

суддя В.Є. Чередниченко 

суддя С.М. Іванов