ЄУН: 336/5174/25
Провадження №: 2/336/253/2026 
24.04.26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2026 року         м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Коваленка П.Л., за участі секретаря судового засідання Драгун Т.С., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Запоріжжі у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаною позовною заявою.
Позов обґрунтовує тим, що вона є мамою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком дитини є відповідач ОСОБА_4 . Шлюб між сторонами розірвано рішенням суду 02.09.2015. Зазначає, що відповідач протягом тривалого часу (ще з дворічного віку дитини), свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньки, не проявляє турботи, не займався та не бажає займатися її вихованням. Стверджує, що донька не знає свого батька, не спілкується з ним. Через ухилення відповідача від утримання доньки, позивачка була змушена звертатись до суду з приводу стягнення аліментів. Починаючи з 10.02.2015 з відповідача стягуються аліменти на утримання ОСОБА_6 у розмірі частини з усіх видів доходу. При цьому станом на 02.10.2018 борг зі сплати аліментів складав 12859,98 грн., станом на 30.09.2021 – 68848,00 грн., станом на 04.04.2025 – 208543,41 грн. Донька відповідача ОСОБА_6 навчається у Запорізькій гімназії №93 (6-А клас). Батько дитини у 2024/2025 навчальних роках не брав участі у батьківських зборах, не приходив до школи, навчанням, успіхами, поведінкою дитини не цікавився, на батьківські збори не з`являвся. На підставі зазначеного, позивач дійшла висновку, що відповідач свідомо, злісно та систематично порушує вимоги ст.ст.150, 180 Сімейного кодексу України, не бажає спілкуватись з дитиною, інтересу до участі у вихованні й утриманні доньки не має, що є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно доньки ОСОБА_6 .
Посилаючись на викладені обвини просить суд позов задовольнити.
Ухвалою судді від 09.06.2025 відкрито провадження по справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі.
08.07.2025 від відповідача ОСОБА_4 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказав, що вважає позов необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Зазначив, після розірвання шлюбу з позивачкою у вересні 2015, була досягнута домовленість, що донька залишиться проживати разом із матір`ю. Стверджує, що завжди приймав участь у житті дитини, приймав участь у її вихованні, надавав гроші на її утримання, тощо. Вказав, що у 2015 році з незрозумілих йому причин позивачка вирішили стягнути з нього аліменти в судовому порядку, які утримувались через бухгалтерію в час, коли він працював офіційно. Коли працював неофіційно – надавав гроші на утримання дитини безпосередньо позивачці. Наразі, позивачка разом з донькою перебуває за межами України. Під час останньою телефонної розмови повідомила ОСОБА_4 , що хоче вирішити питання про позбавлення його батьківських прав, оскільки їй не зручно звертатись до нього для отримання нотаріальних дозволів на переміщення дитини, тощо. ОСОБА_4 повідомив позивачці що це не є проблемою. Відповідач повідомив суду, що не має наміру самоусунутись від виконання батьківських обов`язків, але не має реальної можливості проводити з дитиною час оскільки вона перебуває з матір`ю за межами України та в силу діючих обмежень він не має можливості виїхати за межі країни для зустрічі з донькою. Зазначає, що розрахунок заборгованості по аліментам, наданий стороною позивача є неповний, в ньому не враховано період, коли відповідач працював офіційно та з нього стягувались аліменти, а саме за період з червня 2021 року по квітень 2022 року. При цьому позивачка не повідомляє, що певний час відповідач працював за межами України та надавав їй гроші на дитину в більшому розмірі ніж було визначено рішенням суду. Вказує, що позивачка перебуває за межами України, де отримує соціальну допомогу на себе та на дитину. При цьому між сторонами була домовленість, щоб відповідач певний час не сплачував офіційно аліменти, оскільки це б могло вплинути на отримання вказаної допомоги. Ставить під сумнів надані позивачкою довідки з навчального закладу, оскільки знає, що фактично донька перебуває за кордоном. Вважає, що у позові зазначена «брехня» щодо того, що він протягом тривалого часу, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Зі слів відповідача він любить свою доньку, заперечує проти позбавлення його батьківських прав, бажає приймати участь у її житті. З моменту, коли позивачка виїхала з донькою за межі України він позбавлений можливості бачитись та спілкуватись з донькою, оскільки позивачка чинить перешкоди у такому спілкуванні, її дії спрямовані на те, щоб він втратив зв`язок з дитиною, що беззаперечно шкодить інтересам дитини. ОСОБА_4 стверджує, що до виїзду в Європу він з донькою підтримував нормальні стосунки, проводив разом час та дозвілля. Посилаючись на викладені обставини просить у задоволенні позову відмовити.
Одночасно з відзивом на позовну заяву представником позивача надано клопотання про витребування доказів Державної прикордонної служби України.
08.08.2025 від представника позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якому він зазначив, що твердження Відповідача щодо його участі у житті та вихованні дитини (його доньки ОСОБА_6 ) є баздоказовими. Відповідач не утримував та не утримує свою доньку. Відповідачем не наведені конкретні обставини (події), які мали місце за участі сторін (або ж лише Відповідача) та його доньки відносно «виконання батьківських обов`язків» та «неможливість проводити з дитиною час». Звертає увагу суду, що відповідач визнає факт відсутності його участі у житті та вихованні дитини, про що вказує на сторінці 4 Відзиву (абз. 3) «не маю реальної можливості проводити з нею час…». Разом з тим не вказує, що саме перешкоджає брати участь у житті дитини та її вихованні. При цьому, період усунення від виконання батьківських обов`язків (спірний період) становить більше 10 років. Саме лише посилання у відзиві на виконання батьківських обов`язків не доводить таке. Тобто, заперечення проти позову, по суті, є формальними. У контексті доводів відповідача щодо створення йому позивачкою перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні слід вказати на те, що відповідач не надав доказів звернення до органів опіки та піклування за відповідних обставин, зустрічний позов не заявлено. Позивач заперечує те, що перешкоджала відповідачу виконувати його батьківські обов`язки, спілкуватися, бачитися з дитиною. Крім того, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що він є саме військовозобов`яаним, який не має права перетинати державний кордон (військовий квиток, наказ про його мобілізацію, зарахування до особового складу військової частини тощо). Сама по собі наявність запровадженого в Україні воєнного стану не свідчить про неможливість Відповідача перетинати державний кордон, брати участь у житті дитини, її вихованні, спілкуванні з нею. Крім того, наголошує на тому, що обставини воєнного стану існують лише з лютого 2022 року. Стосовно свідомого ухилення від утримання дитини відповідачем також не надано контрдоказів на спростування відповідних обставин. Так, не надано доказів оскарження розрахунку заборгованості по аліментам та/ або доказів оплати коштів у певні періоди. Те, що Відповідач певний час був працевлаштований та не надав доказів сплати коштів на утримання дитини зайвий раз свідчить про його небажання забезпечувати необхідним дитину, свідоме ігнорування ним вимог Закону щодо обов`язковості виконання рішення суду. Не надано доказів забезпечення дитини не лише коштами, але й певними речами, ліками, медичними препаратами тощо. Крім того, відповідачем не зазначено - яку суму коштів він витрачав на утримання дитини та чому припинив її утримувати. Відсутність у відповідача задекларованих доходів не може свідчити про повну відсутність доходів, оскільки зрозуміло, що відповідач не може не отримувати доходи. При цьому слід виходити з логічного розмірковування про те, що відповідач, який є здоровим, здатним до виконання будь-яких робіт з метою отримання заробітку - не може не мати джерел доходів, незалежно від офіційного працевлаштування. Позивачка заперечує існування домовленості із відповідачем стосовно несплати аліментів. Отримання позивачкою гарантованих державою соціальних виплат, у зв`язку із збройною агресією росії, та ще й після виникнення спірних правовідносин - значення для розгляду цього спору не мають, і не впливають на характеристику відповідача як батька, який ухиляється від виконання покладених на нього Законом обов`язків як майнового, так і немайнового характеру. Підсумовуючи наведене, представник позивача зазначає, що слід дійти висновку, що батько дитини – відповідач, не спілкувався та не бачився із дитиною більше 10 років, з власної ініціативи, не брав участі у її житті, не займався та не займається її вихованням, не знає (з його ж пояснень у Відзиві) де перебуває його донька; не цікавиться її життям, не утримує її. Батько не доклав жодних зусиль аби зустрітися із донькою. Тривала розлука відповідача із своєю дитиною призвела до втрати психоемоційного зв`язку між батьком та його донькою.
22.09.2025 від представника відповідача – адвоката Шумського І.В. до суду надійшло клопотання про виклик та допит свідка.
Ухвалою суду від 22.09.2025 клопотання відповідача ОСОБА_4 про витребування доказів задоволено, витребувано у Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .
26.09.2025 представник позивача ОСОБА_1 направив на адресу суду заяву про відвід судді.
Ухвалою судді від 02.10.2025 заяву ОСОБА_1 про відвід судді визнано необґрунтованою. 
Ухвалою судді від 06.2025. у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Коваленка П.Л. – відмолено.
07.10.2025 на виконання ухвали суду про витребування доказів з Державної прикордонної служби України надійшла витребувана інформація.
22.10.2025 від представника позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про виклик свідків.
10.11.2025 до суду надійшов висновок Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 по відношенню до малолітньої ОСОБА_5 
20.11.2025 до суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_1 про долучення доказів.
21.11.2025 до суду надійшло клопотання представника позивача Литвинця Ю.В. про долучення доказів.
24.11.2025 від представника позивача Литвинця Ю.В. до суду надійшла заява, в якій він просить заслухати в судовому засіданні дитину ОСОБА_5 . 
Ухвалою суду від 24.11.2025 підготовче засідання у справі закрите, справу призначено до судового розгляду.
08.01.2026 від представника позивача – адвоката Литвинця Ю.В. до суду надійшло клопотання про долучення доказів.
12.01.2026 від представника позивача адвоката Литвинця Ю.В. до суду надійшли заперечення щодо Висновку органу опіки та піклування, в яких він не погодився з ним з наступних підстав. На думку представника позивача Висновок складено не уповноваженою на те особою. Також, він складений без участі позивачки, яку не було завчасно повідомлено про розгляд питання на засіданні комісії. Вважає, що висновок не відповідає вимогам ст.19 СК України.
11.03.2026 від представника позивача – адвоката Литвинця Ю.В. надійшло клопотання про долучення доказів. 
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Від третьої особи до суду надійшов висновок органу опіки та піклування.
Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні, яке відбулось 12.03.2026 надала пояснення у справі, що виїхала з країни в червні 2023 року, їздили в Грецію, просила відповідача надати дозвіл на виїзд дитини, але він не погоджувався, допоки вона не попросила його мати, бабусю ОСОБА_6 . Відповідач не запитував її про дитину, коли почалась війна. Не водив дитину в садок, не брав її гуляти, хоча вона його про це просила. За бажанням він міг цікавитись дитиною по телефону. Відповідач каже, що в нього інша родина. Позивачка сама утримує дитину, ОСОБА_4 взагалі не допомагає. Допомагають батьки позивачки. Зазначила, що їй необхідно позбавити ОСОБА_4 батьківських прав в інтересах дитини, бо є багато формальностей з документами. Вказала, що коли вони були одружені, жили разом до одного року дитини, але після подружньої зради – розійшлись, пізніше – розлучились. Дитина до школи часто хворіла, але батько не допомагав, дитиною не цікавився. Просила привітати з вступом у перший клас – він не прийшов. Аліменти отримувала від відповідача лише коли він працював в поліції. Коли відповідач працював у Польщі, вона звернулась до виконавчої служби, ОСОБА_4 заборонили виїзд за кордон і лише тоді він сплатив борги. Потім він аліменти не сплачував. Зазначає, що в них з донькою є плани на майбутнє, а її батько їх стримує. Дитина хотіла його бачити, але він нічого для цього не робив. Стверджує, що кожного разу при приїзді до України вона приходила до свекрухи, питала про ОСОБА_8 . Тобто від неї він знав, що донька приїхала, але не цікавився нею.
Відповідач ОСОБА_4 , в судовому засіданні, яке відбулось 13.01.2026 надав пояснення, що у 2015 році з ініціативи позивачки сімейні відносини між ними були припинені. Наразі знає, що донька ОСОБА_6 навчається у школі, живе у Ризі, позивачка заважає спілкуванню з нею. Вважає, що поки вони за кордоном – спілкування неможливе. Стверджує, що приймав участь у житті дитини, забирав та приводив її до школи, до 2020 року в нього не було заборгованості зі сплати аліментів. До моменту виїзду позивачки з дитиною за кордон завжди цікавився чим займається дитина. Пізніше позивачка не телефонувала і не пропонувала провести час з дитиною. Стверджує, що він сам намагався зв`язатись для зустрічі, а саме – телефонував.
Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, заслухавши пояснення учасників справи та покази свідків, з`ясувавши думку дитини, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2015 у справі №336/3447/15-ц, провадження №2/336/1944/2015.
Від шлюбу сторони мають доньку – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №449, зареєстрований Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 11.04.2013, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Позивачем надано та судом досліджено виконавчий лист, виданий Шевченківським районним судом м.Запоріжжя 02.04.2015 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 щомісячно його доходу на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 10.02.2015 до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
Згідно з розрахунком заборгованості від 01.10.2021, виданим Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі заборгованість ОСОБА_4 зі сплати аліментів за виконавчим листом №336/1004/15-ц від 02.04.2019 станом на 30.09.2021 по сплаті аліментів складає 66 848,00 грн. 
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів боржником ОСОБА_4 у ВП №47580319 станом на 04.04.2025, за період з січня 2019 року по березень 2025 року утворилась заборгованість на загальну суму 208 543,41 грн. При цьому судом досліджено довідку Пенсійного фонду України (форма ОК-5), яка підтверджує, що ОСОБА_4 в період з червня 2021 року по лютий 2022 року був офіційно працевлаштований та отримував заробітну плату. Суд зауважує, що наданий розрахунок не містить відомостей про стягнення аліментів з відповідача за цей час.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18.12.2025 у справі №336/1004/15-ц, провадження №6/336/463/2025 заяву ОСОБА_3 , інтереси якої представляє адвокат Литвинець Юрій Володимирович, відповідач ОСОБА_4 про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення – задоволено. Зобов`язано ОСОБА_4 протягом 30 днів з дня отримання ухвали подати суду звіт про виконання судового рішення від 13.03.2015 по цивільній справі 336/1004/15-ц (провадження 2/336/1002/2015). Вказана ухвала суду набрала законної сили 18.12.2025, про що свідчить відповідна довідка. 
З довідки №01-23/115 від 05.05.2025 Запорізької гімназії №63 Лівобережного відділу освіти Департаменту освіти та науки Запорізької міської ради встановлено, що ОСОБА_9 , батько дитини ОСОБА_5 на початку прийому дитини в дитячий заклад у серпні 2015 року приймав участь, як батько. Після розлучення батьків, з вересня 2015 року жодного разу не з`являвся в дошкільному підрозділі та на батьківських зборах.
ОСОБА_5 навчається в Запорізькій гімназії №93 Запорізької міської ради Запорізької області у 6-А класі, що підтверджується відповідною довідкою №409 від 20 березня (рік видачі довідки не зазначений).
У довідці №01-20/50 від 21.03.2025 Запорізької гімназії №9 Лівобережного відділу освіти Департаменту освіти та науки Запорізької міської ради вказано, що ОСОБА_9 , батько дитини ОСОБА_5 , учениці 6-А класу, у 2024/2025 навчальних роках не брав участі у батьківських зборах, не приходив до школи, навчанням, успіхами, поведінкою дитини не цікавився. 
Відповідно до інформації, витребуваної судом з Державної прикордонної служби України (№19/79019-25-Вих від 06.10.2025), позивач ОСОБА_10 разом з дитиною – ОСОБА_11 в період з липня 2022 року по серпень 2025 року постійно здійснювали виїзд за межі України. 
Судом досліджено Висновок Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району №22.04/01-34-1174 від 03.11.2025, за змістом якого спеціалістами відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради здійснено вихід за адресою мешкання малолітньої дитини: АДРЕСА_1 , з метою обстеження умов проживання та проведення бесіди з дитиною. Потрапити в помешкання не вдалось, тому спеціалістами відділу залишено запрошення на 08.07.2025. Однак до відділу ніхто не з`явився. Згодом в телефонному режимі мати дитини, ОСОБА_3 повідомила, що наразі перебуває за межами м.Запоріжжя, було досягнуто домовленості щодо здійснення обстеження, коли родина буде у м.Запоріжжі. Однак, більше до відділу ніхто не телефонував та додаткової інформації не повідомляв. 23.10.2025 спеціалістами відділу спільно з представниками патрульної поліції здійснено повторний вихід за адресою мешкання родини, однак потрапити до помешкання також не вдалося. Залишено запрошення, однак ніхто не з`явився та не зателефонував. Відповідно до інформації державної прикордонної служби України від 06.10.2025 встановлено, що ОСОБА_12 перебуває за межами України. На засідання комісії ОСОБА_3 разом з малолітньою ОСОБА_5 не з`явились, пояснень від неї не надходило. ОСОБА_4 на засіданні комісії надав пояснення, що він категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, аліменти сплачував до 2020 року, також надавав кошти понад рішення суду. Щодо заборгованості зі сплати аліментів пояснив, що між ним та матір`ю дитини була усна домовленість не сплачувати аліменти з метою отримання виплат матір`ю дитини за кордоном, однак документального підтвердження щодо домовленості не надав. Також зазначив, що коли дитина виїздила за кордон, ним як батьком не було вчинено ніяких перешкод щодо цього. ОСОБА_4 бажає спілкуватись з донькою та має намір звернутися із відповідною заявою про встановлення графіку спілкування та побачень з дитиною. Враховуючи матеріали справи, пояснення ОСОБА_4 , відсутності можливості поспілкуватись з дитиною, комісія з питань захисту прав дитини дійшла висновку, що ОСОБА_3 не доведено ухилення від виконання батьківських обов`язків батьком дитини. Батько дитини не втратив інтерес до життя доньки, оскільки бореться за своє право бути батьком. Районна адміністрація Запорізької міської радо по Шевченківському району, як орган опіки та піклування вважає недоцільно позбавляти батьківських прав ОСОБА_4 по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
До висновку органі опіки та піклування долучено Акти обстеження умов проживання від 07.07.2025 та 23.10.2025, які досліджені судом та згідно з якими провести обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 – не вдалося, оскільки вдома нікого не було, або двері навмисно ніхто не відчинив. Залишено запрошення, номер телефону не відповідає.
Стороною позивача надано суду копію листа до Органу опіки та піклування РА ЗМР по Шевченкіськиму району, відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей ЗМР з проханням завчасно направити на адресу ОСОБА_3 відповідне запрошення на засідання комісії. Лист датовано 23.10.2025, надано скріншот про направлення цього листа адресатам на електронні пошти, з якого, однак неможливо встановити дату відправлення.
Відповідно до копії письмових пояснень дитини ОСОБА_5 від 17.11.2025 слідує, що вона не бажає спілкуватись з батьком, оскільки вона його не знає, він не приймав участі в її житті, не приходив на дні народження, не навідувався, коли вона хворіла та була в лікарні, не знає її інтересів та подій її життя. Вважає, що їй немає про що з ним спілкуватись.
Свідок ОСОБА_13 , яка є матір`ю позивачки ОСОБА_3 , в судовому засіданні показала, що її зять ОСОБА_4 майже з народження дитини не приймав участі у вихованні і забезпеченні дитини. Дитина хворіла, допомогу надавала сваха, але батько дитини нею не цікавився. Зазначила, що з 2014 року ОСОБА_14 та ОСОБА_15 перестали жити разом, ОСОБА_15 десь виїжджав працювати за кордон. Пізніше вони придбали ОСОБА_14 квартиру в АДРЕСА_2 , але ОСОБА_15 не виявляв бажання спілкуватись, не приходив, не цікавився дитиною, хоча всі проживали поруч. 
Свідок ОСОБА_16 , який є братом позивачки в судовому засіданні показав, що його сестра ОСОБА_14 постійно скаржилась на свого чоловіка, бо він ніколи не цікавився дитиною, не думав, як забезпечувати родину. Вказав, що коли він залишався з племінницею, ОСОБА_15 міг пройти повз і навіть не звернутись до дитини, не спитати як в неї справи (на той момент було близько двох років). Зазначає, що возив дитину до лікарні, а ОСОБА_15 в цей час був або на роботі, або десь ще. ОСОБА_15 не виявляв ініціативи до спілкування з дитиною. Знає ці обставини, бо щотижня спілкувався з дитиною протягом 2013-2015 років.
Свідок ОСОБА_17 , яка є матір`ю відповідача ОСОБА_4 , в судовому засіданні показала, що її син до 2020 року приймав участь у вихованні дитини, возив у лікарню, водив у розважальний центр, кінотеатр, парк, давав їй гроші. Зазначила, що після 2020 року він також старався, але менше. Коли невістка поїхала за кордон, то вона про це не повідомила. Під час телефонних розмов ОСОБА_8 з донькою ОСОБА_6 в розмову втручалась мати ОСОБА_14 , у якої все зводилось лише до грошей. Стверджує, що до виїзду ОСОБА_14 з дитиною за кордон відносини були більш-менш нормальними, син брав доньку щоб поспілкуватись, надавав допомогу. Після виїзду за кордон – відносини погіршились, дитина спілкувалась з батьком неохоче. З 2022 року мати дитини лише чотири рази повідомляла про їх приїзд додому та пропонувала зустріч. Знає, що мати з дитиною живуть в Ризі. Повідомила, що в серпні 2025 року їй зателефонувала невістка ОСОБА_14 та сказала, що їм треба припинити стосунки і вона хоче позбавити ОСОБА_8 батьківських прав. Спілкування проходило в агресивній манері з боку ОСОБА_14 . ОСОБА_17 не зрозуміло, чим це викликано. Вказує, що син ОСОБА_15 і далі хоче спілкуватись з дитиною. ОСОБА_15 в її присутності телефонував доньці в 2024, 2025 роках, намагався дізнатись, як в неї справи, але в розмову втручалась невістка, пред`являла претензії, говорила, що він «якийсь не такий». Після розлучення у 2015 році ОСОБА_15 майже постійно проживав з нею, з перервами, коли виїжджав за кордон у 2017-2018 роках, коли приїжджав 1-2 рази на рік. Стверджує, що поки онука ходила до садка, вона її забирала до себе і син вдома з нею займався. В сім років ОСОБА_6 пішла до школи.
ОСОБА_5 повідомила, що останній раз бачила батька 3-4 роки тому. Останні три роки живе з мамою у Латвії, навчається у 7 класі. В України буває 2-3 рази на рік. Приходила з мамою до батька та бабусі, щоб вони допомогли в придбанні лінз. Вона трохи поспілкувалась з батьком. Інколи спілкується з батьком по телефону, він телефонує десь 2 рази на рік, вітає з днем народження. Зараз вони по телефону не спілкуються, оскільки вона його заблокувала. Коли їй було п`ять чи шість років подарував їй квіти. Подарунки батько їй не дарує. Коли ще жили в Україні, то з батьком бачились рідко, пам`ятає, як один раз гуляли в парку. Коли приходили в гості до бабусі, інколи там міг бути батько, який щось у неї запитував. Загалом батька не знає, тому хотіла б щоб його позбавили батьківських прав. При цьому на питання «Чи хотіла б вона налагодити стосунки з батьком?» відповіла, що «так, хотілось би».
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Водночас, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 3 метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення того, щоб діти, батьки яких працюють, мали право користуватися призначеними для них службами й установами по догляду за дітьми (стаття 18 Конвенції).
Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).
Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.
Згідно із положеннями статті 166 СК України, позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06 зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.
У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення одного з батьків від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Суд зауважує, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо. Натомість метою позбавлення батька дитини ОСОБА_4 батьківських прав за для спрощення оформлення й проходження процедур для здійснення яких необхідно отримати його дозвіл – вочевидь не відповідає найкращим інтересам дитини. Інтереси позивачки ОСОБА_3 не можуть перевищувати інтересів дитини.
Наявність заборгованості у відповідача щодо сплати аліментів сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Факт стягнення з одногот з батьків на користь іншого аліментів на утримання дитини не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо її утримання, оскільки таке стягнення є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька на надання їй належного утримання (Постанова Верховного Суду від 23.04.2020 у справі №420/1075/17).
Крім того, суд бере до уваги те, що надані стороною позивача докази, а також покази свідків як сторони позивача, так і сторони відповідача є суперечливими, та такими, що не можуть в повній мірі свідчити про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_6 . Зокрема, позивач стверджує, що ОСОБА_4 не з`являвся до гімназії, де навчалась ОСОБА_6 у 2024-2025 роках. Натомість судом встановлено, що в ці роки позивачка разом із дитиною постійно здійснювала переміщення за межі території України, що ставить під сумнів достовірність інформації, яка зазначена у відповідних довідках, виданих навчальним закладом. Покази свідків також є суперечливими. При цьому суд враховує, що малолітня ОСОБА_6 все ж таки бажає налагодити відносини з батьком, а сам відповідач ОСОБА_4 заперечує проти позбавлення його батьківських прав, виявляючи бажання виконувати свої батьківські обов`язки відносно доньки. 
Суд наголошує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин, і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин малолітньої дитини ОСОБА_6 з її батьком ОСОБА_4 та відновлення сім`ї.
В свою чергу, стороною відповідача не доведено, що він дійсно в достатній мірі сплачував гроші на утримання дитини, приділяв їй час, займався її вихованням, розвитком, тощо. Однак, суд бере до уваги факт зайняття ОСОБА_4 активної позиції задля збереження свого права бути батьком своєї дочки ОСОБА_6 .
Суд відхиляє доводи сторони позивача, що відповідачем не доведено факту неможливості спілкування з дитиною, оскільки під час з`ясування думки дитини ОСОБА_6 зазначила, що заблокувала його у телефоні. Враховуючи майже постійне перебування позивачки з дочкою за межами України та запроваджений воєнний стан, відповідач не має іншої можливості для такого спілкування. 
Щодо заперечення сторони позивача щодо висновку органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав у зв`язку з його невідповідністю вимогам законодавства, зокрема не з`ясування органом опіки думки дитини, відсутність на засіданні комісії позивачки ОСОБА_3 , суд зауважує, що з боку Органу опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району здійснено всі необхідні дії для складання такого висновку, зокрема, здійснено вихід на адресу місця проживання позивача та дитини з проміжком часу у три місяці, а саме: 07.07.2025 та 23.10.2025, в тому числі за участі працівників поліції. При цьому, згідно з наданою Державною прикордонною службою інформацією, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_5 в період з 02.08.2025 по 13.08.2025 перебувала на території України та мала можливість зв`язатись з органом опіки та піклування для узгодження дати проведення обстеження умов житла та участі у засіданні комісії. Натомість, як зазначалось раніше, твердження представника позивача – адвоката Литвинця Ю.В. щодо направлення органу опіки листа з проханням заздалегідь запросити ОСОБА_3 , суд не може прийняти до уваги, оскільки з наданого адвокатом скріншоту відправки неможливо встановити дату такої відправки. Також, адвокат Литвинець Ю.В. зазначає, що висновок надала неуповноважена особа – ОСОБА_18 . Однак, це е відповідає дійсності, оскільки висновок підписаний та складений заступником голови районної адміністрації, головою комісії з питань захисту прав дитини – Людмилою ЩЕРБИНОЮ. Доказів чи обґрунтувань, що висновок підписала не уповноважена особа – суду не надано. Окремо суд зазначає, що в будь-якому разі такий висновок має для суду рекомендаційний характер та не спростовує висновків суду, щодо передчасності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 .
Підсумовуючи викладене суд відмовляє позивачу ОСОБА_19 в задоволенні позовних вимог та попереджає відповідача ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд звертає увагу, що надання можливості відповідачу змінити ставлення до виховання дитини стосується, насамперед, урахуванню якнайкращих інтересів дитини. У разі відсутності реальних змін у поведінці відповідача як батька стосовно дитини протягом розумного строку після ухвалення судового рішення позивач не позбавлений можливості повторно ініціювати питання про позбавлення його батьківських прав. При цьому, при розгляді такої справи суд повинен буде врахувати той факт, що до відповідача раніше застосовувалось попередження про необхідність змінити ставлення до виховання доньки, та на підставі наданих сторонами доказів оцінити, чи було вчинено ним дії на виконання такого попередження. Залишення поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 06 березня 2024 року в справі № 317/2256/22, від 22 січня 2025 року в справі № 333/8983/23, від 04 квітня 2025 року в справі № 6290/3692/23).
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 259, 264, 265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про позбавлення батьківських прав – відмовити.
Попередити відповідача ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судовий збір залишити за позивачем.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 . 
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, код ЄДРПОУ: 37573885, адреса місцезнаходження: просп.Моторобудівників, 34, м.Запоріжжя.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:            П.Л. Коваленко