Справа № 161/11183/25 	Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/186/26  	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О. І.,
суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,
секретар судового засідання Власюк О. С., 
з участю представника позивача Гаврилюка С. В.,
відповідача ОСОБА_1 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Житлово-комунального підприємства № 11 в особі ліквідаційної комісії до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2025 року,

В С Т А Н О В И В : 

06 червня 2025 року Житлово-комунальне підприємство № 11 в особі ліквідаційної комісії (далі – ЖКП № 11) звернулося до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.06.2024 в справі № 161/19012/23 з ЖКП № 11 стягнуто на користь ОСОБА_1 71 900 грн невиплаченої заробітної плати за період роботи з 01.01.2022 по 30.11.2022.
Цим судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_1 08.01.2019 був прийнятий на посаду інженера з організації, експлуатації та ремонту ЖКП № 11 з оплатою праці згідно зі штатним розписом.
Розпорядженням Луцького міського голови № 69-рг від 03.08.2020 тимчасово, на період призначення керівника підприємства, з 03.08.2020 на інженера з організації, експлуатації та ремонту ОСОБА_1 було покладено виконання обов`язків директора ЖКП № 11. На підставі цього розпорядження в. о. директора ОСОБА_1 видав наказ № 3/83 від 03.08.2020, у якому зазначив, що приступає до виконання обов`язків директора ЖКП № 11 з виплатою йому середньомісячної заробітної плати посади інженера з організації, експлуатації та ремонту.
Посадовий оклад інженера з організації, експлуатації та ремонту становить 5 408 грн.
Сума заробітної плати, яка б мала виплачуватися ОСОБА_1 у період з серпня 2020 року по листопад 2022 року (день звільнення) складає 169 808 грн. У тому числі з серпня 2020 року по грудень 2021 року складає 97 809 грн, з січня 2022 року по листопад 2022 року (період заборгованості по заробітній платі за позовними вимогами ОСОБА_1 ) – 71 900 грн.
Згідно з відомостями про нарахування коштів (заробітна плата та аванси), на картковий рахунок ОСОБА_1 у період з серпня 2020 року по грудень 2021 року було сплачено кошти в сумі 249 941 грн, що значно перевищує ту суму, яка мала бути виплачена останньому на підставі штатного розпису та відповідно до розміру мінімальної заробітної плати у такий період.
Рішенням суду у тій справі підтверджено, що розрахунки заборгованості по заробітній платі здійснені ОСОБА_1 , виходячи з посадового окладу директора підприємства (18 000 грн), однак ОСОБА_1 не займав посаду директора підприємства, а тому не мав підстав нараховувати собі заробітну плату за штатним розписом, затвердженим 25.09.2020. Крім того, суд відхилив як доказ наказ в. о. директора ЖКП № 11 Гришка В. О. № 3/8-а від 04.09.2020 про встановлення собі посадового окладу.
Ураховуючи це судове рішення, ЖКП № 11 вважає, що ОСОБА_1 незаконно протягом 2020-2021 років нараховував та виплачував собі заробітну плату директора згідно штатного розпису, який сам же і видав по підприємству, хоча був призначений тимчасово, на період призначення керівника виконуючим обов`язків директора, з виплатою середньомісячної заробітної плати посади інженера з організації, експлуатації та ремонту. 
Таким чином, по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 наявна переплата у розмірі 152 033,29 грн.
Ураховуючи наведене, на підставі ст. 1212 ЦК України позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ЖКП № 11 безпідставно набуті грошові кошти в сумі 152 033 грн.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЖКП № 11 в особі ліквідаційної комісії безпідставно набуті грошові кошти в сумі 152 033 грн.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове – про відмову в позові, а також стягнути з позивача судові витрати.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 від імені позивача ЖКП № 11, посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.
У судовому засіданні відповідач апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав і просить її задовольнити.
Представник позивача апеляційну скаргу заперечив і просить залишити її без задоволення.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати з таких підстав.
Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).
З матеріалів справи встановлено, що відповідно до наказу директора ЖКП № 11 № 2/1 від 08.01.2019 ОСОБА_1 з 08.01.2019 був прийнятий на посаду інженера з організації, експлуатації та ремонту ЖКП № 11.
Відповідно до розпорядження Луцького міського голови № 69-рг від 03.08.2020, у зв`язку із звільненням ОСОБА_3 , виконання обов`язків директора ЖКП № 11 тимчасово, на період до призначення керівника підприємства, з 03.08.2020 покладено на інженера з організації, експлуатації та ремонту ОСОБА_1 з правом першого підпису у фінансових документах.
На підставі цього розпорядження ОСОБА_1 видав наказ № 3/83 від 03.08.2020 «Про виконання обов`язків», згідно з яким приступив з 03.08.2020 до виконання обов`язків директора ЖКП № 11 з виплатою середньомісячної заробітної плати посади інженера з організації, експлуатації та ремонту.
Із серпня 2020 року по грудень 2021 року ОСОБА_1 було отримано 249 941,29 грн заробітної плати. 
Зазначені грошові кошти заробітної плати були отримані відповідачем за серпень 2020 року з розрахунку середньомісячної заробітної плати посади інженера з організації, експлуатації та ремонту, а з вересня 2020 року і по грудень 2021 року з розрахунку посадового окладу директора ЖКП № 11 у розмірі 18 000 грн на місяць.
Наказом в. о. директора ЖКП № 11 Гришка В. О. № 3/8-а від 04.09.2020 «Про зміни в штатному розкладі» встановлено посадовий оклад в. о. директора згідно штатного розкладу з 01.09.2020, у якому посадовий оклад директора встановлено у розмірі 18 000 грн і цей штатний розклад погоджений заступником Луцького міського голови 25.09.2020.
Колегія суддів доходить висновку, що спір між сторонами виник з трудових правовідносин.
Відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України заробітна плата – це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.
Системи оплати праці визначені у статті 96 КЗпП України.
Згідно зі ст. 105 КЗпП України працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника. Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. 
Позивач вважає, що оскільки рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.06.2024 в справі № 161/19012/23 за позовом ОСОБА_1 до ЖКП 11 про стягнення невиплаченої заробітної плати за 2022 рік встановлено, що ОСОБА_1 собі невірно розрахував заробітну плату, а тому і за весь інший період його роботи заробітна плата виплачена невірно та підлягає поверненню саме на підставі статті 1212 ЦК України.
Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна.
Вiдсутнiсть правової підстави – це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Разом з тим у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.
Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Аналогічні висновки зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15-ц.
Доказів про набуття відповідачем заробітної плати в сумі 152 033 грн у результаті рахункової помилки позивача матеріали справи не містять і на таку обставину позивач не посилається.
Сам факт розгляду іншої судової справи за позовом відповідача про стягнення недоотриманої заробітної плати за інший період, не може свідчити про недобросовісність дій особи, оскільки є реалізацією нею конституційного права, передбаченого статтею 55 Конституції України, на захист судом прав і свобод людини і громадянина.
Згідно з матеріалами справи встановлено, що наказ позивача про зміни в штатному розкладі від 04.09.2020 № 3/8-а, яким встановлено посадовий оклад в. о. директора згідно штатного розкладу з 01.09.2020, який становить 18 000 грн і який затверджено заступником міського голови Петрочуком К. П. – не скасовано. 
Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що: 1) виплата заробітної плати відповідачу з серпня 2020 року по грудень 2021 року була проведена позивачем добровільно, на законних підставах, за відсутності рахункової помилки з його боку; 2) недобросовісність з боку відповідача не встановлена.
Ураховуючи наведене, передбачені цивільним законодавством підстави для повернення грошових коштів на підставі вимог статті 1212 ЦК України відсутні і в силу вимог статті 1215 ЦК України ці кошти поверненню не підлягають.
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції про задоволення позову зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у позові та задоволенням апеляційної скарги, понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 542 грн підлягають відшкодуванню йому позивачем.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В : 

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В позові Житлово-комунального підприємства № 11 в особі ліквідаційної комісії до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів – відмовити.
Стягнути з Житлово-комунального підприємства № 11 в особі ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 4 542 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві) гривні судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий – суддя 

Судді