ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Постанова
Іменем України

15 квітня 2026 року м. Херсон
справа № 766/20295/21
провадження № 22-ц/819/730/26
Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:
головуючого - Радченка С.В.,
суддів: Бездрабко В.О., Приходько Л.А.
секретар: Андреєва В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючої в інтересах ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19 січня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Кузьміної О.І., у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У жовтні 2021 року АТ «Альфа-банк» звернулося до Херсонського міського суду із зазначеним позовом про стягнення з ОСОБА_2 трьох відсотків річних від простроченої заборгованості та інфляційних витрат у загальній сумі 248493 грн. 95 коп., за кредитним договором №Ф070552А від 17.07.2007 року. В обґрунтування позову вказано, що заборгованість виникла у результаті невиконання відповідачем рішення третейського суду при Асоціації українських банків від 31.03.2015 р. та умов кредитного договору, розрахована на підставі частини другої ст. 625 ЦК України та пунктів кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 19 січня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Альфа-банк» три відсотки річних від простроченої заборгованості за період з 16.05.2018 року по 16.05.2021 року, у розмірі 69026 грн. 09 коп. Вирішено питання про судові витрати.
Частково задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи містять підтвердження, що відповідач ухилився від виконання умов кредитного договору та рішення третейського суду, а тому має сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних за увесь час прострочення в межах строку позовної давності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Тільненко О.С., діючи в інтересах відповідача ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати, в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, посилається на те, що рішення третейського суду не перебувало на примусовому виконанні та строк пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчився, а тому кредитор позбавлений права на компенсаційні виплати, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило. 

Фактичні обставини справи

31.05.2007 року між АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №Ф070552А, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 31241 дол. США. зі сплатою 12,55 % річних.
10.09.2019 р. загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».
Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 31.03.2015 р. стягнуто із ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсоцбанк» кредитну заборгованість у сумі 766 956 грн. 55 коп.
Матеріали справи не містять доказів про перебування зазначеного рішення суду на примусовому виконанні.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним положенням процесуального закону не відповідає.
Відповідно до статті 611 ЦК Українив разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті 615 ЦК України).
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11.02.2026 року в справі №754/511/23 дійшла до наступних висновків: «передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Водночас Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19, від 03 жовтня 2023 року у справі № 366/203/21, від 09 листопада 2023 року у справі № 420/2411/19 виснувала, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання, тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги. Факт не перебування виконавчого листа за основним борговим зобов`язанням на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби в сукупності з відмовою суду в задоволенні заяви позивача про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 625 ЦК України, оскільки вказана норма підлягає застосуванню судом лише за грошовим зобов`язанням, яке підлягає виконанню. Велика Палата Верховного Суду з урахуванням власних висновків у цій справі вважає, що суди попередніх інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних за невиконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, правильно виходили з того, що у зв`язку зі спливом строку, наданого законом для пред`явлення виконавчого листа до виконання, відмовою суду поновленні цього строку і у видачі дубліката виконавчого листа, немає і обов`язку відповідача у грошовому зобов`язанні, який би міг бути виконаний примусово, а отже, немає правової підстави для стягнення можливого похідного зобов`язання, передбаченого статтею 625 ЦК України».
Відповідно до ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції на 31.03.2015 р. (дата ухвалення рішення третейським судом) строк пред`явлення до виконання судових рішень був визначений протягом року. На час розгляду даної справи у суді першої інстанції строк пред`явлення рішення третецйського суду до примусового виконання сплив.
Таким чином, при рішення, суд першої інстанції, не звернув уваги на те, що позивач звернувся до суду із позовом про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, за якою примусове виконання не здійснювалося, а строк такого виконання сплив, а тому вимога банку не може бути захищена в судовому порядку, оскільки факт не перебування виконавчого листа за основним борговим зобов`язанням на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки вказана норма підлягає застосуванню лише за грошовим зобов`язанням, яке підлягає виконанню, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості у порядку передбаченому ст. 625 ЦК України, у межах трирічного строку давності, а саме: 3% річних від простроченої заборгованості за період з 16.05.2018 року по 16.05.2021 року, у розмірі 69026 грн. 09 коп.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку про обгрунтованість доводів апеляційної скарги та наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог Банку.
Згідно ч.1ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо судових витрат

Відповідно до ст. 382 ЦПК України у випадку скасування або зміни судового рішення постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. (ч. 13 ст. 141 ЦПК України)

Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено, колегія суддів стягує з позивача на користь відповідача витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1331,20 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тільненко Ольги Сергіївни, діючої в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Акціонерного товариства «Альфа-банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості – відмовити. 
Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-банк» на користь ОСОБА_2 1331,20 грн. витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий       С.В. Радченко

Судді         В.О. Бездрабко

Л.А. Приходько