Міжгірський районний суд Закарпатської області 

Справа № 302/1543/25 
1-кп/302/46/26 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2026	селище Міжгір`я	

Міжгірський районний суд Закарпатської області в особі суддя ОСОБА_1 ,
з участю : секретарка судового засідання ОСОБА_2 , 
прокурор ОСОБА_3 , 
обвинувачений ОСОБА_4 , 
захисник – адвокат ОСОБА_5 , 
потерпілий ОСОБА_6 , 
неповнолітній потерпілий ОСОБА_7 , 
законна представниця неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні ЄРДР № 12025070000000338 від 27.07.2025 стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , виданий органом ДМС 2128 23.05.2023, не працюючого, не одруженого, військовозобов`язаного, раніше не судимого, з повною загальною середньою освітою, особовий засіб мобільного зв`язку номер НОМЕР_3 ,
- про обвинувачення в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 статті 286 Кримінального кодексу України, 

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 Кримінального кодексу України, тобто в тому, що він 26 липня 2025 року близько 22 години 30 хвилин, керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВМW», моделі «530D», реєстраційний номер НОМЕР_4 , рухаючись ділянкою автодороги T-0720 сполученням «Синевирська Поляна-Синевир», із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, а саме в селі Синевир, Хустського району Закарпатської області, зі сторони селища Міжгір`я у напрямку с. Негровець Хустського району, зі швидкістю 136 км/год, яка перевищує максимальну швидкість, дозволену у межах населеного пункту, а саме 50 км/год, у нічний час доби, без опадів та будь-яких інших атмосферних явищ, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, грубо порушуючи вимоги п. 1.3, п. 1.5, пп. «б» п. 2.3, п. 12.1, п. 12.2, п. 12.3, п. 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, будучи самовпевненим, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, маючи можливість завчасно оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості руху, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах, де навпроти будинку №712, проїжджаючи ділянку автодороги, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із незареєстрованим у встановленому порядку мотоциклом марки «КАYО» моделі «К-2» без реєстраційного номерного знаку, об`ємом двигуна 250 куб.см., під керуванням неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який у той час рухався у зустрічному напрямку зустрічною смугою руху, без увімкненої передньої фари ближнього чи дального світла, разом з неповнолітнім пасажиром ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який за допомогою ліхтарика мобільного телефону підсвічував дорогу по напрямку руху мотоциклу.
Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди: 
- неповнолітній водій мотоциклу ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у виді забою головного мозку, субдурального та субархноїдального крововиливів забою легенів, розривів селезінки, відкритих переломів обох кісток передпліччя зі зміщенням, відкритого багатоуламкового перелому лівої стегнової кістки з повним розтрощенням нижньої третини стегнової кістки, закритого перелому лівої плечової кістки зі зміщенням, закритого перелому правої стегнової кістки зі зміщенням, травматичного шоку мають ознаки тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення і за ступенем тяжкості такі слід кваліфікувати, як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, згідно п. 2.1.3. в, л, м, о «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України, від 17.01.1995р. 
Причиною смерті ОСОБА_6 стала тупа, поєднана травма голови грудей, черева, кінцівок: забій головного мозку з підоболонковими крововиливами, забій селезінки легенів з масивними інфільтративно-деструктивними крововиливами, розриви з перифокальними крововиливами, відкриті переломи лівих променевої та ліктьової кісток, відкритий перелом лівої стегнової кістки, закритий перелом лівої плечової кістки, закритий перелом правої стегнової кістки з розвитком травматичного шоку (нерівномірне повнокрів`я судин, перехідної зони та ішемія кори нефротелію, набряк легенів, набряк головного мозку). 
Виявлені при експертизі трупа ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку, субдурального та субарахноїдального крововиливів, розривів селезінки, забою легенів, відкритих переломів обох кісток передпліччя, відкритого багатоуламкового перелому лівої стегнової кістки, закритих переломів лівої плечової кістки та лівої стегнової кістки, травматичного шоку знаходяться у прямому-причинному зв`язку з настанням його смерті. 
- Неповнолітній пасажир мотоциклу ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у виді перелому нижньої третини стегнової кістки закритий зліва, перелому нижньої третини плечової кістки зліва, відкрита рана колінного суглобу зліва, струс головного мозку, сукупний перелом нижньої третини обох кісток передпліччя зліва, перелом ліктьового відростка ліктьової кістки зліва, за ступенем тяжкості кваліфіковано як середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження, що призвели до тривалого розладу здоров`я більше, як 21 день, згідно з пунктом 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України, від 17.01.1995 року, які спричиненні пасажиру заднього сидіння мотоциклу при нецентральному прямому (дотичному передньокрайовому) зіткненні з легковим автомобілем, що рухався зі значною швидкістю за умов та обставин вказаної вище ДТП.
Невиконання водієм ОСОБА_4 вимог п. 1.3, п. 1.5, пп. «б» п. 2.3, п. 12.1, п. 12.2, п. 12.3, п. 12.4 Правил дорожнього руху знаходиться у прямому причинному зв`язку із наслідками, що настали, а саме: заподіянням неповнолітньому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесне ушкодження та тяжких тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_6 , які призвели до його смерті. 
Обвинувачений ОСОБА_4 вище встановлені обставини, а також вину в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 статті 286 КК України, визнав повністю, розкаявся і попросив вибачення в батьків загиблого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_7 .
Обвинувачений підтвердив у своїх показах встановлені вище обставини. Зокрема, ОСОБА_4 визнав, що він керував автомобілем у населеному пункті Синевир у зазначених в обвинувальному акті місці та часі в темний період доби (нічний час з великою хмарністю). При цьому керований ним автомобіль мав велику швидкість, яку він не спостерігав на панелі приладів, а тому погоджується з встановленою експертами швидкістю руху свого автомобіля до настання ДТП. У зв`язку з цим він вирішив «зрізати поворот», щоб об`їхати каміння на краю дороги, що були на смузі свого руху. По цій причині він виїхав на зустрічну смугу руху в напрямку свого руху і допустив зіткнення з транспортним засобом мотоциклом, який рухався назустріч і на якому їхало двоє осіб (неповнолітні потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ). Він і пасажир автомобіля, його рідний брат, почали надавати допомогу потерпілим, однак переконавшись, що вони мають серйозні тілесні ушкодження, ОСОБА_4 відразу ж зателефонував на служби «103» і «102» для виклику швидкої медичної допомоги і поліції на місце події.
Потерпілий ОСОБА_6 показав, що його син неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 26.07.2025 у вечірній час на прохання односельця неповнолітнього ОСОБА_10 вийшов з дому для відвідування сільського клубу. Через дві голини йому зателефонували знайомі про те, що син потрапив в аварію на мотоциклі Тюх. Приїхавши на місце події, він побачив сина лежачого на узбіччі з тілесними ушкодженнями без ознак життя. Потерпілий ОСОБА_6 погодився з обставинами, зазначеними в обвинувальному акті, а також підтвердив, що його неповнолітній син ОСОБА_6 не мав посвідчення на право керування мотоциклами і не навчався з цього приводу в автошколі. Потерпілий подав клопотання до суду дослідити відеозапис з камер спостереження, які зафіксували момент зіткнення транспортних засобів, а також рух мотоцикла за кілька сотень метрів до місця ДТП з метою перевірки обставини чи було ввімкнено фару мотоцикла під час його руху до моменту зіткнення транспортних засобів.
Потерпілий ОСОБА_6 повідомив, що ні він, ні його дружина не будуть заявляти цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування моральної чи матеріальної шкоди. Потерпілий ОСОБА_6 також підтвердив, що рідні обвинуваченого підходили до нього з пропозиціями відшкодувати завдану злочином шкоду в грошовому виразі, однак він з дружиною не прийняли цього. У кінці судового розгляду потерпілий ОСОБА_6 подав у справу письмове клопотання про те, що не бажає, щоб обвинуваченому призначили покарання у виді реального відбуття позбавлення волі і просить застосувати до нього винуватого положення статті 75 КК України, тобто призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення полі на строк п`ять років і звільнити його від відбування цього покарання з випробуванням на іспитовий строк три роки. Цю позицію потерпілий ОСОБА_6 висловив і в судових дебатах.
Неповнолітній потерпілий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у судовому засіданні надав такі показання. 26.07.2025 у вечірній час близько 22 години він з друзями неповнолітніми ОСОБА_11 і ОСОБА_12 втрьох на мотоциклі останнього на його ж прохання поїхали з села Синевирська Поляна в село Негровець відвезти Тюх до дівчини. Приїхавши на місце Тюх, залишився в будинку дівчини, а вони ( ОСОБА_13 і ОСОБА_14 ) вдвох в темний період доби з дозволу ОСОБА_10 на його мотоциклі вирішили повернутись в село Сенивирська Поляна. На мотоциклі вимикалась фара, яку вони періодично ремонтували по дорозі, однак контакти на проводці, що забезпечує ввімкнення фари, не спрацьовували на нерівностях дороги. Не зважаючи на це, вони вирішили продовжити рух і за кілька сотень метрів до місця ДТП підсвічували дорогу ввімкненим ліхтариком на мобільному телефоні ОСОБА_15 , який він тримав у витягнутій руці, щоб підсвітити дорогу ОСОБА_16 , який керував мотоциклом. Раптово на їх смугу руху виїхав автомобіль і сталося лобове зіткнення, унаслідок чого ОСОБА_14 втратив свідомість від отриманих тілесних ушкоджень та прийшов до тями після надання йому медичної допомоги лікарями автомобіля ШМД.
Законна представниця неповнолітнього потерпілого (мати) ОСОБА_8 надала пояснення в судовому засіданні, за якими рідні обвинуваченого повністю відшкодували витрати, понесені на лікування сина від отриманих травм (чисельних переломів кісток та інших ушкоджень), а тому вона не заявляє цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди і не має з цього приводу претензій до обвинуваченого. У кінці судового розгляду ОСОБА_7 і його законна представниця ОСОБА_8 подали в справу письмову заяву про завершення розгляду справи без їх участі у зв`язку з необхідністю потерпілому ОСОБА_7 пройти реабілітацію в лікарні в місті Мукачево у зв`язку з отриманими травмами внаслідок ДТП, а також зазначили з приводу призначення обвинуваченому покарання, що не бажають застосування реального позбавлення волі і просять засудити до умовного покарання.
Суд за згодою всіх учасників кримінального провадження застосував положення ч.3 статті 349 КПК України і визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо вище встановлених обставин, бо вони ніким не оспорюються, роз`яснивши наслідки застосування зазначеної норми кримінально-процесуального закону, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілих та дослідженням документів, що характеризують особу обвинуваченого та судових витрат. Після допиту обвинуваченого і потерпілих суд, за клопотанням потерпілого ОСОБА_6 і згодою всіх учасників кримінального провадження, постановив дослідити відеозапис з камери спостереження фіксації обставин місця події (зіткнення транспортних засобів), який наявний в матеріалах досудового розслідування кримінального провадження, а також відеозапис, який надав у справу потерпілий ОСОБА_6 про рух мотоцикла з ввімкненим освітленням з камери спостереження, встановлених на житлових будинках у селі Негровець, що зафіксувала рух мотоцикла за кілька сотень метрів до місця ДТП.
Дослідженням відеозаписів на відповідних носіях в судовому засідання встановлено таке :
- на відеозаписах з камери спостереження, вилучених у власника магазину «Продовольчі товари» в селі Синевир, зафіксовано в нічний час доби, близький до часу події рух транспортного засобу, ймовірно, легкового автомобіля з увімкненим світлом фар у напрямку села Негровець і рух транспортного засобу, ймовірно, мотоцикла з освітленням у зустрічному напрямку без фіксації місця зіткнення, що ймовірно відбулось за будівлею, яка закриває огляд з камери спостереження на відповідну ділянку дороги (речовий доказ сторони обвинувачення, який наданий прокурором з матеріалів досудового розслідування);
- на відеозаписах з камер спостереження, установлених на житлових будинках в селі Негровець, наданих потерпілим ОСОБА_6 , зафіксовано рух мотоцикла (відео- і звукофікація цього руху) з освітленням фари в напрямку руху (доказ прийнятий судом під час судового розгляду за клопотанням потерпілого).
Після закінчення з`ясування обставин справи сторона захисту подала в справу підтверджуючі документи про перерахування обвинуваченим коштів у розмірі 100000 гривень на підтримку Збройних Сил України, а саме згідно з банківською квитанцією від 18.03.2026 № 43 Міжгірського ТВБВ №10005/037 «Ощадбанк» на розрахунковий рахунок одержувача коштів військової частини НОМЕР_5 Центр спеціального призначення «Омега» Національної гвардії України перераховано обвинуваченим ОСОБА_4 зазначені вище кошти. Цю обставину сторона захисту просить врахувати як пом`якшуючу при призначенні покарання обвинуваченому.
Оцінивши встановлені обставини, покази обвинуваченого і потерпілих, суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 є винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, яке мало місце за такими кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, та якщо вони спричинили смерть потерпілого.
За вчинене кримінальне правопорушення обвинувачений підлягає покаранню.
Обираючи вид і розмір покарання, суд зважає на таке.
Санкція статті 286 ч.2 КК України передбачає таке покарання у разі визнання особи винуватою у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення: позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Відповідно до статті 12 КК України вчинений злочин віднесений до тяжких. Це злочинне діяння характеризується необережною формою вини у виді кримінально протиправної самовпевненості. Наслідком злочину є спричинення смерті неповнолітньому потерпілому і спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень іншому неповнолітньому потерпілому.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; добровільне відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди потерпілому ОСОБА_7 (стаття 66 ч.1 пункти 1,2 КК України); надання матеріальної підтримки Збройним силам України у виді перерахування коштів на відповідну військову частину.
У постанові ККС ВС від 19.07.2023 справі № 442/2407/22 надано висновок, за яким перерахування коштів, що були предметом застави, на підтримку ЗСУ навіть від заставодавця може бути враховано судом під час призначення покарання засудженому яки обставина, що його пом`якшує. Отже, відповідно до положень статті 66 ч.2 КК України, за якими при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті. З цього приводу суд бере до уваги таке.
У зв`язку з повномасштабною збройною агресією РФ проти України, яка розпочата 24.02.2022 і триває на час розгляду справи і винесення цього вироку, обов`язком кожного громадянина України є протидіяти цій агресії, у тому числі й шляхом систематичного матеріального доната на Збройні Сили України тими особами, які не є військовослужбовцями.
Статтею 17 Конституції України передбачено, поряд з іншими положеннями, таке : «захист суверенітету і територіальної цінності України є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу».
Поширеною судовою практикою місцевих та апеляційних судів при розгляді і вирішенні кримінальних проваджень та призначення покарання винуватим особам є визнання донатів на ЗСУ обставиною, що пом`якшує покарання особі, яка вчинила кримінальне правопорушення.
У справі не має обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, передбачених ч.1 статті 67 КК України.
Суд бере до уваги особу обвинуваченого, який вперше вчинив кримінальне правопорушення, з місця проживання Синевирською сільською радою характеризується позитивно, не працює, не має утриманців.
Згідно з досудовою доповіддю орган пробації дійшов висновку, що ризики повторного вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим і небезпеки обвинуваченого для суспільства є низькими, а його виправлення можливе без позбавлення волі і в умовах в громаді із здійсненням нагляду та застосуванням соціально-виховних заходів.
Як видно з обставин справи обвинувачений грубо порушив Правила дорожнього руху України, зокрема в населеному пункті, де обмежена швидкість транспортних засобів 50 км/год., у темний період доби (нічний час) водій ОСОБА_4 рухався зі швидкістю 136 км/год, тобто більше ніж 2,7 разів від максимально допустимої. Саме це й стало основною причиною настання ДТП. Явно недбалого, кримінально протиправно самовпевнене керування обвинуваченим транспортним засобом призвело до настання ДТП, унаслідок якого постраждало двоє неповнолітніх осіб, один з яких від отриманих тілесних пошкоджень помер відразу ж на місці події, а інший потерпілий отримав множинні тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Суд також звертає увагу на те, що неповнолітній потерпілий ОСОБА_6 , який досяг 17 років, керував транспортним засобом (мотоциклом), не маючи права керування таким транспортним засобом (посвідчення відповідної категорії) та без держаної реєстрації цього транспортного засобу. За обставинами справи ОСОБА_6 керував мотоциклом в темну пору доби (нічний час) без увімкненої передньої фари ближнього чи дальнього світла і при цьому пасажир мотоцикла неповнолітній потерпілий ОСОБА_7 , 2010 р.н., за допомогою ліхтарика мобільного телефону підсвічував дорогу по напрямку руху мотоцикла. Зазначені дії також є грубим порушенням пунктів 19.1 підпункт «б», пункт 31.4.3 ПДР України і визнаються судом такими, які сприяли настанню негативних наслідків учиненого кримінального правопорушення.
Рішенням ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О Галлорен та Франціс проти Сполученого Королівства» надано висновок: «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».
Отже, обставини справи, тяжкі наслідки вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність трьох пом`якшуючих покарання обставин, відомості про особу обвинуваченого, дають підстави суду констатувати, що обвинувачений заслуговує покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі у межах санкції статті 286 ч.2 КК України. 
Суд вважає, що не має підстав для застосування положень статті 75 КК України, тобто для звільнення особи від відбування покарання у виді позбавлення волі, бо це покарання є занадто м`яким. 
Частиною другою статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.
Вчиненим кримінальним правопорушенням здійснено посягання на здоров`я і життя неповнолітніх потерпілих осіб. Згідно з статтею 3 Конституції України життя і здоров`я людини, її безпека визнаються в Україні найвищою суспільною цінністю. Не зважаючи на те, що в справі є пом`якшуючі покарання обставини і відсутні обтяжуючі покарання обставини, а також те, що обвинувачений вперше вчинив кримінальне правопорушення, невідворотні негативні наслідки злочину призвели до смерті неповнолітньої особи і спричинення іншій неповнолітній особі множинних тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Отже, з урахуванням обставин справи, зазначених негативних наслідків суд дійшов переконання, що обрання обвинуваченому покарання є доцільним і необхідним саме в умовах реальної ізоляції від суспільства.
Суд відхиляє висновки органу пробації в частині того, що доцільним покаранням для обвинуваченого є застосування положень статей 75, 76 КК України, тобто щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням протягом іспитового строку, а також пропозиції сторін щодо застосування такого покарання, - з огляду на наступне обґрунтування.
У постанові ККС ВС від 08.08.2023 у справі № 559/1247/22 (щодо застосування положень ст. 75 КК України при призначенні покарання за статтею 286 ч.2 КК України) надано такі правові висновки :
- звільнення засудженого від відбування покарання із випробуванням із встановленням іспитового строку за обставин з наслідками, які встановлені у даному кримінальному провадженні, не вплине на формування думки інших осіб про неприпустимість порушення ПДР та чітке розуміння того, що особа буде нести невідворотне та справедливе покарання за такі дії;
- не зменшує тяжкості й небезпечності кримінального правопорушення, вчиненого засудженим за наведених обставин, його характеристика у загально соціальному плані, факт відшкодування матеріальної шкоди частково і бажання відшкодувати моральну шкоду потерпілій;
- з урахуванням викладеного, обставин що пом`якшують покарання, даних про особу засудженого, думки потерпілого щодо визначення покарання обвинуваченому, - не має підстав для висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства.
У зазначеній справі касаційний суд дійшов підсумкового висновку, що вище викладені обґрунтування і встановлені обставини у сукупності свідчать про те, що призначення покарання із застосуванням положень статті 75 КК України є м`яким і не буде сприяти виправленню обвинуваченого. За цим висновком важливим є положення статті 50 КК України щодо забезпечення такої мети покарання як запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень зазначеного виду, зокрема не тільки засудженим, але й іншими особами.
З огляду на вище викладене обґрунтування суд вважає, що обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 ч.2 КК України, за встановлених вище обставин не може бути звільнений від покарання з випробуванням за наявності формальних даних, що позитивно характеризують особу обвинуваченого. Адже це не зменшує його суспільної небезпеки та вчиненого ним кримінального правопорушення, бо в результаті грубого порушення ним ПДР спричинено тяжкі наслідки кільком потерпілим, у тому числі й такі, від яких настала смерть неповнолітнього потерпілого на місці події і тілесні ушкодження іншому неповнолітньому потерпілому. Окрім цього, в справі зафіксовано грубе порушення обвинуваченим ПДР України.
Обираючи строк позбавлення волі, суд бере до уваги наявність в справі трьох пом`якшуючих покарання обставин, відсутність негативних відомостей та позитивність характеристики обвинуваченого до вчинення злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, а тому призначає строк позбавлення волі у межах санкції ч.2 статті 286 КК України в розмірі три роки, тобто мінімальне покарання.
З урахуванням кількості допущених обвинуваченим порушень ПДР України, що призвели до настання ДТП з явно негативними і тяжкими суспільними наслідками, суд вважає, що додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, яке альтернативно передбачено санкцією статті 286 ч.2 КК України, слід призначити в максимальному розмірі.
Цивільного позову в справі не заявлено.
Процесуальні витрати у виді витрат на проведення в кримінальному провадженні судових інженерно-транспортних експертиз на загальну суму 20961 гривня 20 коп. за висновками і довідками Закарпатського НДЕКЦ та Закарпатського відділення Львівського НДІСЕ, підлягають стягненню з обвинуваченого в користь держави.
Питання речових доказів підлягає вирішенню згідно з положеннями статті 100 КПК України.
Речові докази, які зберігаються на штраф майданчику на території Хустського РУП ГУ НП у Закарпатській області, у виді затриманих та арештованих транспортних засобів, які були вилучені на досудовому розслідуванні підлягають поверненню власникам (володільцям).
Речовий доказ у виді «ДВД-дисків», на яких зафіксована інформація про рух транспортних засобів до події, - доцільно залишити в матеріалах судового кримінального провадження. 
Запобіжний захід у виді домашнього арешту, обраний на досудовому розслідування і продовжений строком дії під час судового провадження, вичерпав свою дію унаслідок закінчення строку його дії датою 15.02.2026 (ухвала Міжгірського районного суду від 15.12.2025). Сторона обвинувачення не заявила клопотання про подальше продовження зазначеного заходу. Сторона обвинувачення також не подала клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому зі строком дії до набрання вироком законної сили. Натомість обвинувачений належно виконував процесуальні обов`язки під час досудового розслідування і судового розгляду справи.
Керуючись статтями 373, 374 КПК України, суд 
У Х В А Л И В: 

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України, і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
Стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати у виді витрат на проведення судових інженерно-транспортних експертиз згідно з висновками Закарпатського НДЕКЦ: № СЕ-19/107-25/9489-ІТ від 29.08.2025 вартістю 4457 грн, № СЕ-19/107-25/9488-ІТ від 28.08.2025 вартістю 4457 грн, № СЕ-19/107-25/9487-ІТ від 01.09.2025 вартістю 3565,60 грн, а також висновком Закарпатського відділення Львівського НДІСЕ № 4033-Е від 06.10.2025 вартістю 8481,60 грн, - всього на загальну суму 20961,20 гривень у користь держави на рахунок код ЄДРПОУ 37975895 Казначейство України одержувач: ГУК у Зак.обл/Ужгородська тг/24060300, р/р UA658999980313070115000007493. 
Речові докази, які зберігаються на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Хустського РУП ГУ НП у Закарпатській області за адресою місто Хуст, вулиця І.Франка, без номера, Закарпатської області, повернути власникам (володільцям):
- автомобіль марки БМВ моделі «530D» номерний знак НОМЕР_4 – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або уповноваженій особі;
- мотоцикл марки «КАЙО» моделі «К-2» без реєстраційного номерного знаку – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , або уповноваженій особі.
Скасувати накладені арешти ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.08.2025 на зазначені транспортні засоби.
Речові докази копії «DVD-R дисків» з відеоінформацією, – зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Апеляційну скаргу на вирок суду може бути подано безпосередньо в Закарпатський апеляційний суд або через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня проголошення вироку.
Оскарження вироку з питань не дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, згідно з ч.3 статті 349 КПК України, не допускається.
Вирок набирає законної сили після спливу строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після винесення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок не скасовано.
Вирок складено і оголошено 18.03.2026. 

Суддя 	ОСОБА_1