номер провадження справи 22/11/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2026 Справа № 908/244/26
м. Запоріжжя Запорізької області 
Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В., 
Розглянувши без виклику учасників справи матеріали справи № 908/244/26
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Універсал МТЗ” (49074, м. Дніпро, вул. Сагайдачного, буд. 1А, кв. 2), має зареєстрований електронний кабінет
до відповідача: Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3), має зареєстрований електронний кабінет
в особі Філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133), не має зареєстрованого електронного кабінету
про стягнення 46’ 332,31 грн.
ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заяви позивача
03.02.2026 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (вих. № б/н від 31.01.2026) Товариства з обмеженою відповідальністю “Універсал МТЗ” до відповідача: Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” про стягнення 38635,31 грн. інфляційних втрат, нарахованих за загальний період із вересня по листопад 2021, та 7697,00 грн. 3% річних, нарахованих за загальний період із 01.09.2021 по 01.12.2021. 
Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором поставки товару № 392(5)20УК/53-121-01-20-09882 від 16.11.2020. 
23.02.2026 через систему “Електронний суд” надійшла відповідь на відзив. Відхилено заперечення позивача. Реєстрація податкових накладних відбулась до спливу 60-денного строку на відстрочку оплати, тобто, на момент настання у відповідача обов`язку з оплати, позивачем було виконано взяті на себе зобов`язання у тому числі й у частині реєстрації податкових накладних та надання їх покупцю. Здійснені відповідачем оплати товару є конклюдентними діями по визнанню порядку оплати. Право на звернення з позовом до суду є абсолютним і не підлягає обмеженню. Оплата вартості товару мала бути здійснена покупцем до 23.08.2021 включно; 3% річних та інфляційні витрати нараховуються з 01.09.2021. Вважає безпідставним посилання відповідача на пропуск строку позовної давності для заявлених позовних вимог.
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
2. Позиція (аргументи) відповідача. Заяви відповідача 
23.02.2026 через систему “Електронний суд” надійшов відзив, просив відмовити у задоволенні позову. Визнав укладення договору № 392(5)20УК/53-121-01-20-09882 від 16.11.2020. Зазначив, що первинна документація, у тому числі договір, докази його виконання, листування та інше знаходяться за місцезнаходженням Запорізької АЕС (м. Енергодар Запорізької області), яке тимчасово окуповано. Вважає, що строк виконання грошового зобов`язання щодо оплати суми ПДВ договором не встановлений. Оскільки вимога про сплату частини вартості товару у сумі 349625,00 грн. ПДВ від позивача не надходила, строк оплати цієї частини вартості товару не настав, а тому здійснення оплати ПДВ є правом, а не обов`язком відповідача. Отже, позивач неправильно визначив строки оплати товару. Позивач порушив умови договору щодо досудового врегулювання спору. Враховуючи умови договору щодо строку оплати, нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період: 01 вересня 2021 – 01 грудня 2021 безпідставне. Заявив про сплив строку позовної давності та просив її застосувати. Посилався на карантин, воєнний стан та важке фінансове становище Товариства.
25.02.2026 через систему “Електронний суд” надійшло заперечення на відповідь на відзив, відхилено доводи позивача. Зокрема зазначив, що оскільки позивач не заявляв вимоги про сплату 3% річних та інфляційних втрат протягом трьох років з моменту порушення зобов`язання за договором, отже нарахування та стягнення 38635,31 грн. інфляційних втрат та 7697,00 грн. 3% річних за весь період (01.09.2021 – 01.12.2021) є безпідставним.
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
3. Процесуальні питання, вирішені судом
Відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями від 03.02.2026 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/244/26 та визначено до розгляду судді Ярешко О.В.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 09.02.2026 суддею Ярешко О.В. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/244/26 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами. Ухвалено розгляд справи по суті розпочати через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі. 
Вказана ухвала доставлена до електронних кабінетів сторін 10.12.2026, що підтверджується відповідними довідками.
Згідно ч. 1 ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, крім випадку, передбаченого частиною другою цієї статті.
Відповідно ч. 2 ст. 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Таким чином, розгляд справи по суті в цій справі розпочався з 12.03.2026.
Оскільки розгляд справи здійснювався без виклику представників сторін, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України не проводилося.
Рішення по суті ухвалено судом 10.04.2026. 
4. Обставини справи, встановлені судом та докази що їх підтверджують 
Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Універсал МТЗ" (постачальник, позивач у справі) та Державним підприємством “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція”, правонаступником якого є Акціонерне товариство “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” (покупець, відповідач у справі) укладено договір поставки товару № 392(5)20УК від 02.11.2020/53-121-01-20-09882 від 16.11.2020.
Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти та оплатити товар згідно з наведеною специфікацією, на загальну суму 2097750,00 грн. з ПДВ. 
Строк поставки товару: листопад – грудень 2020. 
У пункті 3.1 договору сторонами погоджено, що оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного у п. 1.1 договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. 
Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) (п. 3.2 договору). 
Постачальник зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в ЄРПН у строки, визначені для реєстрації податкової накладної чинним законодавством з дотриманням вимог Законів України “Про електронні документи та електронний документообіг” та “Про електронні довірчі послуги” (п. 4.4). 
За змістом п. 12.1 договору, договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами. Строк дії даного договору – протягом 12 місяців з дати укладання. 
Додатковою угодою № 1 від 14.12.2020 сторонами змінено строк поставки: листопад 2020 – травень 2021; додатковою угодою № 2 від 26.05.2021 змінено строк поставки: листопад 2020 – червень 2021.
Позивач здійснив поставку відповідачу обумовленого договором товару на загальну суму 2097750,00 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: № 39 від 14.12.2020 на суму 210432,00 грн., № 40 від 14.12.2020 на суму 90630,00 грн., № 42 від 15.12.2020 на суму 40860,00 грн., № 44 від 28.12.2020 на суму 233328,00 грн., № 9 від 19.04.2021 на суму 187368,00 грн., № 11 від 23.04.2021 на суму 293522,40 грн., № 12 від 23.04.2021 на суму 197383,20 грн., № 15 від 12.05.2021 на суму 127701,00 грн., № 17 від 18.05.2021 на суму 30123,00 грн., № 20 від 21.05.2021 на суму 142299,30 грн., № 21 від 26.05.2021 на суму 150151,50 грн., № 22 від 17.06.2021 на суму 331354,80 грн., № 23 від 23.06.2021 на суму 62596,80 грн., які підписані уповноваженими особами постачальника і покупця, підписи представників сторін скріплені печатками Товариств.
По кожній поставці позивачем було виписано податкові накладні, які були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Отже, повний обсяг товару за договором був поставлений позивачем відповідачу 23.06.2021, що не заперечувалося відповідачем.
Відповідач оплатив отриманий товар повністю у загальній сумі 2097750,00 грн., що підтверджується платіжними інструкціями: № 2994 від 18.02.2021 на суму 40860,00 грн., № 2995 від 18.02.2021 на суму 90630,00 грн., № 2996 від 18.02.2021 на суму 210432,00 грн., № 6325 від 14.04.2021 на суму 233328,00 грн., № 15772 від 23.09.2021 на суму 53827,20 грн., № 19611 від 05.11.2021 на суму 95454,92 грн., № 19613 від 05.11.2021 на суму 30123,00 грн., № 19614 від 05.11.2021 на суму 135244,50 грн., № 19615 від 05.11.2021 на суму 148656,00 грн., № 19848 від 12.11.2021 на суму 65643,40 грн., № 20301 від 23.11.2021 на суму 32246,08 грн., № 20302 від 23.11.2021 на суму 67897,40 грн., № 21893 від 15.12.2021 на суму 7387,20 грн., № 21894 від 15.12.2021 на суму 55209,60 грн., № 21895 від 15.12.2021 на суму 331354,80 грн., № 21896 від 15.12.2021 на суму 7054,80 грн., № 21900 від 15.12.2021 на суму 1495,50 грн., № 21915 від 15.12.2021 на суму 197383,20 грн., № 21916 від 15.12.2021 на суму 293522,40 грн.
У зв`язку з несвоєчасністю оплати поставленого товару, позивач звернувся до господарського суду з позовом щодо стягнення з відповідача нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат.
5. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення
Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є договір.
Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За приписами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Судом встановлено факт здійснення позивачем поставки відповідачу товару за договором № 392(5)20УК від 02.11.2020/53-121-01-20-09882 від 16.11.2020 на загальну суму 2097750,00 грн. та здійснення відповідачем оплати за поставлений товар у сумі 2097750,00 грн.
Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив, що оскільки строк виконання грошового зобов`язання щодо оплати суми ПДВ договором не встановлений, а вимога про сплату частини вартості товару у сумі 349625,00 грн. ПДВ від позивача не надходила, то строк оплати цієї частини вартості товару не настав, а тому здійснення оплати ПДВ є правом, а не обов`язком відповідача. 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, хоча невиконання цього обов`язку і може завдати покупцю збитків. 
Обов`язок реєстрації податкової накладної не перебуває в площині господарських правовідносин та не може слугувати підставою господарської відповідальності сторони договору.
Сторонами у пункті 3.1 договору встановлено, що оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, який був поставлений 23.06.2021. 
Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.
Тобто, відповідач, як покупець товару, має можливість отримати з Єдиного реєстру податкових накладних повідомлення про реєстрацію відповідної податкової накладної. 
У матеріалах справи наявні копії податкових накладних, складених позивачем за кожним фактом поставки, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Згідно п. 3.3 договору, оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Вказаним пунктом не визначено іншого строку оплати товару. 
Згідно ч. 5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
А отже, оплата товару у сумі 2097750,00 грн. мала бути здійснена відповідачем у строк до 23.08.2021 включно, з урахуванням того, що 60-й день з дати поставки повного обсягу товару – 22.08.2021 був вихідним днем (неділя).
Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно наданих позивачем доказів, станом на 23.08.2021 відповідачем було здійснено оплату у загальній сумі 575250,00 грн.
Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 виснувала, що зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).
Водночас, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем основного грошового зобов`язання, починаючи з 24.08.2021. Іншого розміру річних процентів, ніж визначено ч. 2 ст. 625 ЦК України, сторонами у договорі не визначено. 
Позивач нарахував 3% річних у сумі 1752,00 грн. за період із 01.09.2021 по 15.09.2021 (14 дні прострочення) та інфляційні втрати у сумі 18270,00 грн. за вересень 2021 на суму боргу 1522500,00 грн. (2097750,00 грн. (поставка) – 575250,00 грн. (оплата на 23.08.2021) = 1522500,00 грн.).
Суд зазначає, що період із 01.09.2021 по 15.09.2021 становить 15 днів прострочення, а не 14, як вказано позивачем. 
У інших нарахуваннях 3% річних позивач допустився таких же помилок.
Суд не виходить за межі позовних вимог та перевіряє розрахунки 3% річних, виходячи з кількості днів прострочення, які вказав позивач.
Перевіривши розрахунок 3% річних суд вважає його арифметично неправильним, оскільки сума 3% річних за 14 днів прострочення (як визначено позивачем) становить суму 1751,92 грн.
Розрахунок інфляційних втрат зроблений позивачем правильно.
Позивач нарахував 3% річних у сумі 3742,00 грн. за період із 01.10.2021 по 01.11.2021 (31 день прострочення) та інфляційні втрати у сумі 13218,05 грн. за жовтень 2021 на суму боргу 1468672,00 грн. (1522500,00 грн. (борг станом на 24.08.2021) – 53827,20 грн. (оплата 23.09.2021) = 1468672,80 грн.; позивач нарахував на суму боргу 1468672,00 грн., що є його правом).
3% річних за вказаний період становить 3742,10 грн., разом з тим суд не виходить за межі позовних вимог, до стягнення належить сума 3742,00 грн. 3% річних.
Розрахунок інфляційних втрат зроблений позивачем правильно.
Позивач нарахував 3% річних у сумі 2203,00 грн. за період із 01.11.2021 по 01.12.2021 (30 днів прострочення) та інфляційні втрати у сумі 7147,26 грн. за листопад 2021 на суму боргу 893407,00 грн. (1468672,80 грн. (борг станом на 23.09.2021) – 575265,30 грн. (оплата 23.11.2021) = 893407,50 грн.; позивач нарахував на суму боргу 893407,00 грн., що є його правом).
Перевіривши розрахунок 3% річних суд вважає його арифметично неправильним, оскільки сума 3% річних за 30 днів прострочення (як визначено позивачем) становить суму 2202,92 грн.
Розрахунок інфляційних втрат зроблений позивачем правильно.
Загальна сума 3% річних, що належить до стягнення з відповідача на користь позивача, становить 7696,84 грн. У стягненні 0,16 грн. 3% річних судом відмовляється у зв`язку з необґрунтованістю позову у цій частині.
Загальна сума інфляційних втрат, що належить до стягнення з відповідача на користь позивача, становить 38635,31 грн.
Відповідач просив застосувати позовну давність. 
Згідно із статтею 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Згідно з приписами ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. 
Приписами ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5). 
Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (ч. 1 ст. 260 цього Кодексу). 
Згідно ст. 253, ч. 1 ст. 254 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.
Як встановлено судом, позивач мав право нараховувати 3% річних та інфляційні втрати з 24.08.2021, оскільки з цієї дати було порушено право позивача на отримання плати за поставлений товар, та за весь час прострочення - до 14.12.2021, оскільки 15.12.2021 відповідачем сума боргу була сплачена у повному обсязі.
Отже, позивач правомірно нарахував 3% річних по 01.12.2021 та інфляційні втрати по листопад 2021.
До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених у статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) зауважила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
ТОВ «Універсал МТЗ» звернулось до суду 31.01.2026, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті, в якому позовна заява надійшла до суду. 
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)” розділ “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 
Закон набрав чинності 02.04.2020.
Відтак, початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 Законом № 540-IX.
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, та був скасований із 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 згідно постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 № 651.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні” було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022, який триває дотепер.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ “Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану” розділ “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. 
Надалі, Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ “Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини” пункт 19 розділу “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України викладено у новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 року № 64/2022, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 зазначила: “у разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану”.
Пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України був виключений Законом України від 14.05.2025 № 4434-IX, який набрав чинності 04.09.2025.
А отже, станом на 02 квітня 2020 року та станом на 31 січня 2026 (день подання позову), строк позовної давності позивачем пропущений не був.
Відповідач, зокрема, посилався на постанову Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17.
Як визначив Верховний Суд у постанові від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17, з посиланням на постанову Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 3-1522гс16: «вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами у розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову».
Тобто, позивач має право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат за три роки, які передували моменту звернення з позовною заявою до суду, за умови, що на час подання позовної заяви основне зобов`язання не було виконано.
У даному випадку, відповідач сплатив основну суму боргу 15.12.2021, тобто основне зобов`язання було виконано.
Відповідач вважає, що оскільки позивач порушив умови договору щодо досудового врегулювання спору та не заявляв вимоги про сплату 3% річних та інфляційних втрат протягом трьох років порушення зобов`язання за договором, ці нарахування є безпідставними.
Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 09.07.2002 року № 15-рп/2002 справа № 1-2/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту, держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.
Відповідно до ст. 19 ГПК України, сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.
Господарським процесуальним кодексом України не передбачене обов`язкове направлення претензії, що безумовно повинно передувати переданню спору на розгляд господарського суду. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 у справі № 15-рп/2002 право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.
Таким чином, порушення позивачем, на думку відповідача, умов договору щодо досудового врегулювання спору не позбавляє позивача права на звернення до суду та не звільняє відповідача від обов`язку оплатити нараховані суми, які заявлені до стягнення, і визнані судом обґрунтованими. 
На підставі викладеного вище, позов у цілому задовольняється судом частково; з відповідача на користь позивача стягується 38635,31 грн. інфляційних втрат та 7696,84 грн. 3% річних.
6. Розподіл судових витрат
Згідно п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. 
Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір у сумі 3327,99 грн. стягується з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково. 
Стягнути з Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, код ЄДРПОУ 24584661) в особі Філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, код ЄДРПОУ ВП 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсал МТЗ" (49074, м. Дніпро, вул. Сагайдачного, буд. 1А, кв. 2, код ЄДРПОУ 39567260) 38635 (тридцять вісім тисяч шістсот тридцять п`ять) грн. 31 коп. інфляційних втрат, 7696 (сім тисяч шістсот дев`яносто шість) грн. 84 коп. 3% річних, 3327 (три тисячі триста двадцять сім) грн. 99 коп. судового збору.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Відповідно ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано – 10 квітня 2026.
Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.В. Ярешко