Справа № 539/3151/25
Провадження № 2/539/57/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року місто Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючої судді Рудалєвої Л.В.
за участі секретаря судового засідання Бас В. Г.,
представника позивача - адвоката Садового В.В.,
відповідача ОСОБА_1 ,
представника відповідача – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Лубенського міськрайонного суду Полтавської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, -

УСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
До Лубенського міськрайонного суду Полтавської області (далі – суд) звернулася ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі – позивачка) з позовною заявою до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )(далі – відповідач) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, в якій просить суд:
Стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну (майнову) шкоду у сумі 993,34 грн.
Стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну (немайнову) шкоду у сумі 100 000,00 грн.
Стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати – витрати на правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн.
Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що Лубенським міськрайонним судом Полтавської області 02 квітня 2024 року у справі №539/4140/23 було ухвалено вирок у кримінальному провадженні, яким відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України і призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700,00 грн; задоволено цивільний позов прокурора Лубенської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі КП «Лубенська лікарня інтенсивного лікування» Лубенської міської ради Полтавської області про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілої (позивачки) у сумі 7 570,85 грн. Ухвалою Полтавського апеляційного суду вирок суду першої інстанції залишено без змін. 
Позивачка зазначає, що у зв`язку з тим, що у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення відповідачем стосовно неї, що підтверджено вироком суду, який набрав законної сили, вона була змушена лікуватися та самостійно купувати ліки. Після перебування у лікарні позивачка довгий час відчувала головний біль, а також під очима були гематоми; позивачка була позбавлена можливості працювати по господарству, а також продовжувала лікуватися амбулаторно. Те, що позивачка придбавала ліки за власний рахунок, підтверджується чеками на суму 993,34 грн. Таку суму матеріальної шкоди позивачка просить стягнути із відповідача.
Крім того, унаслідок вчинення стосовно неї кримінального правопорушення позивачка зазнала моральних страждань, які виразилися у душевних стражданнях, пов`язаних з побиттям, а також порушенні звичного життєвого укладу, незручностями у спілкуванні, пов`язаними із зовнішнім виглядом (синці, гематоми).
Ураховуючи вищевикладене, позивачка оцінила нанесену їй моральну шкоду на суму 100 000,00 грн, яку просить суд стягнути із відповідача.
14 жовтня 2025 року до суду від представника відповідача – адвоката Петракова В.А. надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог та зазначає, що вирок суду, за яким відповідача визнано винним у побитті позивачки, незважаючи на набрання ним законної сили, наразі оскаржується відповідачем до Верховного Суду, а тому, на його думку, позивачка не може посилатися на нього як на підставу завдання їй шкоди внаслідок злочину. Відповідач звертає увагу, що позивачка сама спровокувала відповідача до таких дій, оскільки позивачка напала на дружину відповідача, про шо було подано відповідну заяву до поліції.
Відповідач наголошує, що позивачка не надала доказів того, що вона зазнала сильних душевних хвилювань, втратила можливість спілкуватися з рідними, відбулося порушення її звичного укладу життя.
Що стосується матеріальної шкоди, то відповідач звернув увагу на те, що ліки, чеки на які були додані до позовної заяви на підтвердження факту їх придбання позивачкою за особисті кошти, не призначалися лікарем.
Крім того, відповідач заперечив проти стягнення з нього витрат на правничу допомогу, оскільки договір про надання такої допомоги, акт наданих послуг та квитанція про оплату не містять посилання на указану справу, що унеможливлює ідентифікацію наданих послуг.
З урахуванням наведеного вище відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
04 листопада 2025 року до суду від представника позивача надійшло заперечення на відзив на позовну заяву, у якому позивач наголосив на тому, що підставою для моральної та матеріальної шкоди є вирок суду, який набрав законної сили: виписка з медичної картки стаціонарного хворого містить ліки, які зазначені у чеках, або їх аналоги; документи, які підтверджують надання правничої допомоги, відповідають вимогам законодавства.
25 листопада 2025 року від представника відповідача – адвоката Петракова В.А. до суду надійшло заперечення, у якому він повторно звернув увагу суду про те, що Верховний Суд та Європейський суд з прав людини неодноразово наголошували на тому, що факт матеріальної та моральної шкоди слід довести, чого не зроблено позивачем у вказаній цивільній справі; позивач не обгрунтувала розмір моральної шкоди – 100 000,00 грн є надмірним навантаженням на відповідача, який є пенсіонером; у вироку суду зазначено, що відповідачем було завдано позивачу легку тілесні ушкодження. У зв`язку із наведеним просив заперечення на відзив позивача залишити без розгляду, а у задоволенні позовну відмовити повністю.

Заяви, клопотання учасників справи
03 жовтня 2025 року до суду від представника відповідача – адвоката Петракова В.А. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, ознайомлення із матеріалами справи та доступу до справи в електронному суді, яке суд задовольнив.
14 жовтня 2025 року до суду від представника відповідача – адвоката Петракова В.А. надійшло клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву, яке суд задовольнив.
18 листопада 2025 року від представника відповідача – адвоката Петракова В.А. надійшло клопотання про виклик свідків, яке суд задовольнив.
25 листопада 2025 року від представника відповідача – адвоката Петракова В.А. надійшла заява про розгляд справи в режимі відеоконференції, яку суд задовольнив. 

Процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 08 липня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 05 серпня 2025 року.
Ухвалою від 25 листопада 2025 року суд надав дозвіл представнику відповідача – адвокату Петракову В.А. брати участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції.
Ухвалою від 26 листопада 2025 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 22 грудня 2025 року.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Позивачка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта громадянина України (а.с.3).
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає в АДРЕСА_2 , є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3 (а.с.91).
Відповідно до Довідки №2826 від 21 серпня 2022 року чергового травматолог Луб КП «ЛЛІЛ» ЛМР 21 серпня 2022 року була побита під час сварки ОСОБА_1 в селі Горобії на автобусній зупинці, діагноз: навколоорбітальні гематоми з обох боків, зсадини обличчя, ЗЧМТ? Алкотест – 0,00 промілє (а.с.4).
Зі змісту виписки №6172/781 з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого неврологічного відділення КП «Лубенська лікарня інтенсивного лікування» Лубенської міської ради на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 (далі – виписка з лікарні) вбачається, що у вказаної у виписці особи діагностовано ЗММТ, струс головного мозку; вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 21 до 26 серпня 2022 року; після виписки рекомендовано, серед іншого, наступні ліки: пірацетам, гідазепам, діаформін (а.с.5).
Вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 квітня 2024 року у справі № 539/4140/23 ОСОБА_1 (відповідача) визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України, стосовно умисного заподіяння ОСОБА_3 (позивачка) умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; призначено покарання у виді штрафу у сумі 1 700,00 грн; задоволено цивільний позов Лубенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі КП «Лубенська лікарня інтенсивного лікування» Лубенської міської ради щодо стягнення з ОСОБА_1 витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_3 (далі – вирок) (а.с.6-7). Як вбачається зі змісту вироку, цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_3 не заявлявся. 
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року у вказаній вище справі вирок залишено без змін (а.с.8-9).
Згідно з чеками з 22 серпня 2022 року до 25 серпня 2022 року в аптеці було придбано наступні ліки та медичні засоби: лібра, альцмерат, параплексін (чек № 140124 від 22 серпня 2022 року на суму 334,10 грн), лізину есцинат (чек №140134 від 22 серпня 2022 року на суму 204,60 грн), параплексін, альцмерат, шприц одноразовий, рукавички медичні (чек №140202 від 23 серпня 2022 року на суму 234,84 грн), лізину есцинат (чек №140376 від 25 серпня 2022 року на суму 68,20 грн), гідазепам (чек №140383 від 25 серпня 2022 року на суму 90,60 грн) (а.с.10).
Свідок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає у АДРЕСА_2 , не працює, знайомий із позивачем та відповідачем, показав, що чув як ОСОБА_3 сперечалася із дружиною відповідача. Що відбувалося між ними не бачив. Деякий час після цього інциденту ОСОБА_3 не з`являлася у селі, але через тиждень вже приїхала з міста та продовжила свій звичний спосіб життя, тягаючи важкі торби до міста.
Свідок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає у АДРЕСА_2 , пенсіонер, добре знайомий з учасниками справи, показав, що ОСОБА_3 постійно провокує людей на сварку. Щодо моральної та матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_3 , нічого сказати не може. Після побиття позивачка вела звичайний спосіб життя: працювала по господарству. Близьких осіб позивачки – дочку та онука – свідок ніколи не бачив. На повторному допиті свідок показав, що ОСОБА_3 погрожувала пістолетом, у зв`язку з чим свідок викликав поліцію. 
Свідок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає у АДРЕСА_2 , пенсіонерка, дружина відповідача, показала, що має досить напружені стосунки із позивачкою, оскільки остання постійно пред`являє претензії стосовно професійної діяльності свідка (свідок працює у сільській раді). Свідок показала, що після побиття разом із відповідачем оплачувала лікування позивачки у лікарні, після повернення із лікарні ОСОБА_3 веде звичний спосіб життя, швидку допомогу після повернення з лікарні ОСОБА_3 не викликала. У позивачки є конфлікт з дітьми, який не пов`язаний з побиттям.
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань від 27 серпня 2022 року здійснюється досудове розслідування у кримінальне провадження № 12022175570000302 за частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України у зв`язку із наступною подією: 21 серпня 2022 року ОСОБА_3 (позивачка), перебуваючи на автобусній зупинці за адресою: Полтавська область, Лубенський район, село Горобії, в ході раптового виниклого конфлікту на грунті неприязних відносин умисно нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_7 (дружина відповідача), вид та ступінь тяжкості яких встановлюється (а.с.92, зворотна сторона).
Отже, суд встановив, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із необхідністю відшкодування позивачу моральну та матеріальну шкоду, завданої кримінальним правопорушгенням.
Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі – ЦК України),
Зважаючи на те, що вироком суду відповідача визнано винним у побитті позивачки, що спричинило їй моральну та матеріальну шкоду, позивачка звернулася із цим позовом до суду.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).
Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого.

Норми права, які застосував суд
Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно зі статею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частина четверта статті 23 ЦК України).
Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).
Згідно зі статею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт (частина друга статті 1167 ЦК України).

Оцінка суду
Згідно з пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (частина третя статті 263 ЦПК України).
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналізуючи законодавство України, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити частково з огляду на таке.
Як було зазначено вище та підтверджується матеріалами справи, вироком суду відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за частиною другою статті 125 КК України, що полягало в умисному заподіянні позивачці умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Вирок набрав законної сили. Суд критично ставиться до доводів представника відповідача про те, що вирок не може братися до уваги, бо відповідач оскаржує його у касаційному порядку, оскільки на час розгляду справи вирок є чинним та є обов`язковим до виконання. 
Щодо позовної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди суд звертає увагу, що її наявність має підтверджуватися доказами.
Так, на підтвердження понесених витрат на лікування після нанесення їй відповідачем тілесних ушкоджень позивачка додає чеки на купівлю ліків, а також виписку з лікарні.
Відповідач, заперечуючи проти відшкодування матеріальної шкоди зазначає, що виписка з лікарні видана на іншу особу – ОСОБА_4 , а ліки, що зазначені у виписці з лікарні, не відповідають переліку, зазначеному у чеках. 
Заслухавши позицію представника позивача та представника відповідача суд зазначає, що враховуючи дату народження, час перебування на лікуванні, обставини отримання травм та дату їх отримання, виписка з лікарні містить помилку у написанні імені позивачки. Крім того, як вбачається зі змісту вироку, який набрав законної сили, указана виписка з лікарні була подана як доказ винуватості відповідача, прийнята судом та проаналізована у сукупності із іншими доказами у справі під час винесення вироку, який набрав законної сили. Таким чином, суд дійшов висновку, що виписка з лікарні видана саме позивачці, виписка містить перелік ліків, які відрізняються від тих ліків, які містяться у чеках (за винятком одного медичного препарату – гідазепам, який відповідно до чеку коштує 90,60 грн). Отже, суд дійшов висновку, що саме витрати на придбання цих ліків, які призначені позивачці під час її перебування на лікуванні, слід стягнути із відповідача як матеріальну шкоду, а саме - 90,60 грн.
Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди суд передусім звертає увагу, що аналіз положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Указані висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20).
З урахуванням зазначених вище статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди..
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення у справі «Stankov v. Bulgaria» від 12 липня 2007 року).
При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Thoma v. Luxembourg» (Тома проти Люксембургу), «Caloc v. France» (Калок проти Франції) та «Niedbala v. Poland» (Недбала проти Польщі) ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування завданої шкоди, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року у справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року у справі № 336/10216/21.
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19).
Отже, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи (постанова Верховного Суду від 30 січня 2026 року у справі № 211/3773/24, провадження №61-3485св25).
Так, позивачка, заявляючи вимоги про відшкодування нанесеної їй моральної шкоди посилається на вирок суду, де встановлено, що вона зазнала тілесних ушкоджень з боку відповідача, який був в подальшому притягнутий за це до кримінальної відповідальності.
У той же час, із показів свідків суд вбачає, що після лікарні позивачка не змінила звичного укладу життя: займалася господарством, конфліктувала з оточуючими, не спілкувалася з родиною. Проте, на переконання суду, завдані відповідачем тілесні ушкодження, за нанесення яких відповідач був притягнутий до кримінальної відповідальності, їй спричинили моральну шкоду, яку суд оцінює в 5 000,00 грн. Саме така сума враховує характер правопорушення, є справедливою та розумною, а також унеможливлює безпідставне збагачення позивачки. 
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути із відповідача на користь позивачки матеріальну шкоду у сумі 90,60 грн та 5 000,00 грн моральну шкоду. Загальна сума – 5 090,60 грн.

Розподіл судових витрат
Відповідно до частини першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Щодо судового збору:
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).
Як вбачається із матеріалів справи, позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
При цьому, позивачка заявила позовні вимоги (моральна та матеріальна шкода) на загальну суму 100 993,34 грн. З урахуванням статті 4 Закону України «Про судовий збір» позивачка (якби вона не була звільнення від сплати судового збору) повинна була б сплатити судовий збір у сумі 1 211,20 грн. Суд задовольняє позовні вимоги частково, а саме у сумі 5 090,60 грн. Отже, з огляду на частину шосту статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 61,04 грн.
Щодо витрат на правничу допомогу.
Відповідно до статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач, обгрунтовуючи вимогу щодо стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн, на підтвердження своїх вимог надає копію угоди на представництво інтересів у цивільній справі №23/22 від 26 серпня 2022 року (а.с.11), квитанцію №23/22 від 23 червня 2025 року (а.с.12) та ордер на надання правничої допомоги від 29 серпня 2022 року (а.с.14).
Відповідач, заперечуючи проти цього звертає увагу суду на те, що в угоді на представництво інтересів немає інформації про вказану цивільну справу, така ж інформація не зазначена в квитанції, а також відсутній детальний перелік робіт.
Суд заслухавши думку учасників справи, зазначає таке.
Відповідно до статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі – Закон про адвокатуру) Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.
Договір про надання правничої допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (статті 27 Закону про адвокатуру).
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що учасник справи повинен деталізувати опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення – визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінюванні такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права (постанова від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).
Згідно з практикою Верховного Суду на підтвердження обставин надання правничої допомоги суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
Ураховуючи те, що представником позивача було надано до суду копію угоди на представництво інтересів у цивільній справі, квитанцію та ордер, а представник позивача брав участь у всіх судових засіданнях у вказаній цивільній справі (яких налічується біля 10), готував та подавав до справи документи від імені позивачки, на переконання суду, позивачкою було доведено здійснені нею витрати на правничу допомогу.
При цьому, враховуючи вимоги статті 141 ЦПК України, а також те, що позов задовольняє частково, з відповідача на користь позивачки слід стягнути витрати на правничу допомогу пропорційно сумі задоволених вимог, а саме: 504,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 12, 18, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від злочину, - задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) матеріальну шкоду у сумі 90 (дев`яносто гривень) 60 копійок.
Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір у сумі 61 (шістдесят одна) гривня 04 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу сумі 504 (п`ятсот чотири) гривні 00 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Відомості про учасників справи згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 265 ЦПК України:
Позивачка: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Суддя Лубенського міськрайонного суду
Полтавської області Л.В.Рудалєва