ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.03.2026 Справа № 914/3962/25 
м. Львів
Господарський суд Львівської області у складі судді Ростислава Матвіїва за участю секретаря судового засідання Анни – Сніжани Дудяк розглянув матеріали справи
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Толк Україна», м. Київ,
до відповідача: Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України» (№ 131), м. Львів,
предмет позову: стягнення 806 352,49 грн, 
підстава позову: порушення зобов`язань по оплаті послуг електропостачання за договором № 3033-0066 про постачання електричної енергії споживачу від 31.12.2024,
за участю представників:
позивача: Боричевський Вадим Михайлович;
відповідача: Брильовська Оксана Романівна.
1. ПРОЦЕС
1.1. На розгляд Господарського суду Львівської області 17.12.2025 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Толк Україна» до Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України» (№ 131) про стягнення 523 166,95 грн, з яких 510 434,91 грн заборгованості за спожиту електричну енергію, 9 635,06 грн пені, 916,81 грн 3 % річних, 2 180,17 грн інфляційних втрат.
1.2. Ухвалою суду від 29.12.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Хід судових засідань відображено в протоколах судових засідань та ухвалах суду. Зокрема, в судовому засіданні 28.01.2026 суд прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, а 18.02.2026 закрив підготовче провадження та призначив судове засідання з розгляду справи по суті. 
1.3. Відводів суду сторонами не заявлено.
1.4. Від відповідача 03.03.2026 надійшла заява про відстрочення виконання рішення.
1.5. В судовому засіданні 11.03.2026 суд, за участю представників учасників справи, здійснив розгляд справи по суті та проголосив скорочене рішення. 
2. СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН
2.1. Спір виник у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем, на думку позивача, зобов`язань по договору про постачання електричної енергії. Позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стверджує, що за спожиту в вересні 2025 року електричну енергію відповідач здійснив оплату з порушенням визначеного договором строку, вартість спожитої в жовтні 2025 року електричної енергії сплачено частково, а вартість спожитої у листопаді та грудні 2025 року електроенергії є неоплаченою. Отже заборгованість відповідача становить 786 549, 84 грн. Окрім суми основного боргу позивач також просить стягнути 27 435, 77 грн пені, 2 637, 82 грн 3 % річних, 2 461, 10 грн інфляційних втрат. 
2.2. Відповідач заявлених позовних вимог не заперечив, натомість просив суд розстрочити виконання рішення суду на 1 рік.
3. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
3.1. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Толк Україна» (постачальник згідно з договором) та Державним підприємством «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України» (№ 131) (споживач згідно з договором) 13.12.2024 укладено договір №3033-0066 про постачання електричної енергії споживачу (надалі – договір).
3.2. Додатком № 1 до договору є заява – приєднання до умов договору про постачання електричної енергії споживачу із визначенням ЕІС – кодом точки комерційного обліку споживача 62Z2845915978817.
3.3. Додатком № 1.1 до договору про постачання електричної енергії споживачу є обсяги очікуваного споживання електричної енергії на 2025 рік.
3.4. Додатком № 2 до договору про постачання електричної енергії споживачу є індивідуальна комерційна пропозиція № 3033-0066.
3.5. До справи долучено акти приймання – передачі обсягів електричної енергії на загальну суму 996 549, 84 грн, зокрема:
- №3033 – 006625091 від 30.09.2025 на суму 94 988, 62 грн;
- №3033-006625101 від 31.10.2025 на суму 235 475, 48 грн;
- №3033 – 006625111 від 30.11.2025 на суму 369 970, 81 грн;
- №3033-06625121 від 31.12.2025 на суму 296 114, 93 грн.
3.6. До кожного акта позивач долучив протокол руху документа/звіта та пов`язаних з ним повідомлень/квитанцій з інформацією про час та дату відправки документа на адресу електронної пошти Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України» (№ 131). 
3.7. Відповідач здійснив оплату вартості спожитої електроенергії на загальну суму 210 000, 00 грн відповідно до платіжних інструкцій:
- від 28.11.2025 на суму 70 000, 00 грн за вересень 2025 року; 
- від 05.12.2025 на суму 20 000, 00 грн згідно акту звірки від 30.11.2025;
- від 09.12.2025 на суму 50 000, 00 грн за жовтень 2025 року;
- від 11.12.2025 на суму 50 000, 00 грн за жовтень 2025 року;
- від 22.01.2026 на суму 20 000, 00 грн за жовтень 2025 року. 
3.8. До справи долучено рахунки на оплату за спожиту електричну енергію на суму 996 549, 84 грн.
4. ВИСНОВКИ СУДУ ПО СУТІ ЗАЯВЛЕНИХ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
4.1. Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке. 
4.2. Правовідносини між позивачем та відповідачем у справі виникли в ході виконання договору про постачання електричної енергії споживачу від 31.12.2024. 
4.3. Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються договори, зокрема про постачання електричної енергії споживачу.
4.4. За своєю правовою природою укладений між позивачем та відповідачем договір є договором поставки. 
4.5. Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
4.6. Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
4.7. Суд встановив, що у період вересня - грудня 2025 року позивач поставив, а відповідач спожив електричну енергію на загальну суму 996 549, 84 грн, натомість відповідач здійснив оплату вартості спожитої у спірний період електроенергії на загальну суму 210 000, 00 грн грн. 
4.8. У додатку № 2 до договору визначено, що остаточний розрахунок проводиться за фактично поставлену енергію протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунку споживачем. 
4.9. До справи долучено рахунки на оплату за спожиту електричну енергію на суму 996 549, 84 грн, натомість доказів сплати 786 549, 84 грн вартості спожитої електричної енергії немає. 
4.10. Заперечень стосовно цих обставин у відповідача немає. 
4.11. Отже вимоги про стягнення з відповідача 786 549, 84 грн вартості спожитої електричної енергії підтверджені наявними у справі доказами, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 
4.12. Щодо вимог про стягнення 27 435, 77 грн пені, 2 637, 82 грн 3 % річних, 2 461, 10 грн інфляційних втрат суд зазначає таке. 
4.13. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
4.14. У додатку № 2 до договору визначено, що у разі порушення споживачем строків оплати платежів передбачених комерційною пропозицією, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, а також 3 % річних та інфляційні. 
4.15. Суд враховує, що з огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.10.2020 у справі №911/19/19, від 16.12.2020 у справі №912/1433/16 від 16.12.2020, від 10.11.2020 у справі № 903/802/18.
4.16. Суд вважає неправомірним нарахування позивачем пені у день часткової сплати відповідачем суми боргу. 
4.17. Так, у п. 35.3. постанови Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №922/1008/16 зазначено наступне: «в даному випадку суд першої інстанції вірно здійснив перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних».
4.18. Як встановив суд, в кожному з виставлених рахунків вказано термін сплати рахунку, зокрема:
- рахунок від 07.10.2025 на суму 94 988, 62 грн до 14.10.2025;
- рахунок від 07.11.2025 на суму 235 475, 48 грн до 14.11.2025;
- рахунок від 08.12.2025 на суму 369 970, 81 грн до 15.12.2025;
- рахунок від 07.01.2026 на суму 296 114, 93 грн до 14.01.2026.
4.19. Суд зауважує, що позивач включив в розрахунок станом на 28.11.2025 борг в розмірі 94 988, 62 грн, хоча 28.11.2025 здійснена оплата в сумі 70 000, 00 грн і борг зменшився на суму здійсненої оплати.
4.20. Отже правильним є визначення періодів прострочення виконання грошового зобов`язання: 
Сума боргу	Період прострочення 	
94 988, 62 грн	16.10.2025 – 27.11.2025	
24 988, 62 грн	28.11.2025 – 04.12.2025 	
4 988, 62 грн	05.12.2025 – 08.12.2025 	
235 475, 48 грн	15.11.2025 – 08.12.2025	
190 464, 10 грн	09.12.2025 – 10.12.2025	
140 464, 10 грн	11.12.2025 – 21.01.2026	
120 464, 10 грн	22.01.2026 (кінцева дата у розрахунку позивача періоду заборгованості)	
296 114, 93 грн	15.01.2026 - 22.01.2026	
4.21. За результатом здійсненого перерахунку суд встановив, що у визначені періоди правильним є нарахування 4 660, 79 грн інфляційного збільшення, 15 780, 40 пені, 1 527, 14 грн 3 % річних.
4.22. Суд зауважує, що вимоги про стягнення інфляційного боргу підлягають задоволенню у межах заявлених позовних вимог 2 461, 10 грн. Водночас вимоги про стягнення пені та 3 % річних підлягають частковому задоволенню в сумі 15 780, 40 пені, 1 527, 14 грн 3 % річних.
4.23. У задоволенні вимог про стягнення 11 655, 37 грн пені, 1 110, 68 грн 3 % річних слід відмовити.
4.24. Отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 786 549, 84 грн основного боргу, 15 780, 40 пені, 2 461, 10 грн інфляційних втрат, 1 527, 14 грн 3 % річних.
4.25. Здійснюючи розподіл понесених судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
5. ВИСНОВКИ СУДУ ЩОДО КЛОПОТАННЯ ВІДПОВІДАЧА ПРО РОЗСТРОЧЕННЯ ВИКОНАННЯ РІШЕННЯ 
5.1. Щодо заявленого відповідачем клопотання про розстрочення виконання рішення суд зазначає таке. 
5.2. Відповідач просить суд розстрочити виконання рішення суду на 1 рік оскільки фінансовий стан підприємства не дозволяє одноразово виконати рішення суду у повному обсязі.
5.3. На підтвердження фінансового стану підприємства заявник долучив довідку про поточний стан рахунку відповідача у Акціонерному товаристві «Приватбанк» станом на 01.03.2026 та поточну інформацію по рахунку відповідача у Акціонерному товаристві «Укрексімбанк» станом на 02.03.2026. 
5.4. Відповідно до ч. 3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. 
5.5. Відповідно до ч. 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. 
5.6. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.
5.7. Отже, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. При цьому положення Господарського процесуального кодексу України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінювати докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 цього кодексу.
5.8. Відповідно до вказаної норми господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. З урахуванням наведеного суд самостійно вирішує питання стосовно достовірності доказів, достатності їх для винесення рішення, істинності відомостей, які містяться в доказах. Близький за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.03.2018 у справі № 910/8153/17.
5.9. Суд зауважує, що долучені відповідачем довідки про стан банківських рахунків на певну дату (01.03.2026 та 02.03.2026) не відображають комплексно фінансовий стан відповідача. Зокрема, на підтвердження фінансового стану підприємства не долучено жодного доказу із зазначенням відомостей про активи, фінансові зобов`язання, баланс підприємства, тощо. 
5.10. Окрім того, заявник не подав доказів на підтвердження обставин, про які стверджує в заяві про розстрочення виконання рішення щодо обсягу зобов`язань з оплати праці та сплати податків. Водночас у будь – якому випадку такі відомості підлягають оцінці судом сукупно з іншими доказами, що підтверджують наявність виняткових обставин, що унеможливлюють виконання рішення суду. 
5.11. Однак відповідач не долучив до матеріалів справи доказів на підтвердження скрутного фінансового становища відповідача та наявність об`єктивних, непереборними, виняткових обставин, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.
5.12. Оскільки виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави, згідно з пунктом 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012 невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом, як це визначено у пункті 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 р. № 11-рп/2012.
5.13. Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися з урахуванням балансу інтересів сторін, слугувати досягненню мети виконання судового рішення з максимальним дотриманням співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора.
5.14. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи і заперечення як позивача, так і відповідача.
Розстрочення виконання судового рішення не повинно сприяти ухиленню від його виконання та впливати на фінансовий стан позивача.
Відстрочення виконання судового рішення є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку після оцінки обставин справи, наведених учасниками справи, наданих ними обґрунтувань та дослідження доказів (такої позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постановах від від 18.02.2020 у справі № 922/2191/19).
5.15. З огляду на недоведеність відповідачем наявності виняткових обставин, з якими процесуальний закон пов`язує можливість розстрочення виконання рішення суду, суд дійшов висновку про відмову у заявленому відповідачем клопотанні. 
Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд 

вирішив:
1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України» (№ 131) (79005, Львівська обл., місто Львів, вул.Архипенка О., будинок 14, ідентифікаційний код юридичної особи 08680744) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Толк Україна» (04116, місто Київ, вул.Старо-Київська, будинок 14, ідентифікаційний код юридичної особи 44878589) 786 549, 84 грн основного боргу, 15 780, 40 пені, 2 461, 10 грн інфляційних втрат, 1 527, 14 грн 3 % річних та 9 675, 82 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.
3. В задоволенні вимог про стягнення 11 655, 37 грн пені, 1 110, 68 грн 3 % річних відмовити.
4. В задоволенні клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складене 12.03.2026.

Суддя Матвіїв Р.І.