ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

20 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/6004/25	
(суддя Чернова Ж.М., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),
суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року у справі №280/6004/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 10 липня 2025 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області згідно з яким, просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 15.04.2025 № 923270814032 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії згідно із Законом України «Про державну службу»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області призначити ОСОБА_1 з 07.04.2025 пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ в розмірі 60 відсотків від заробітку, вказаного в довідках Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 04.04.2025 №04-36/68, від 04.04.2025 № 04-36/70, від 04.04.2025 № 04-36/69.
Позов обґрунтовано тим, 07.04.2025 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою за призначенням (переходом на) пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», маючи необхідний пенсійний вік (67 років), більше 35 років страхового стажу, та на 01.05.2016 більше 20 років стажу державної служби. Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 15.04.2025 №923270814032 в переведенні на пенсію державного службовця позивачу відмовлено, оскільки період роботи позивача в органах місцевого самоврядування з 01.03.1994 не визнається та не зараховується відповідачем як стаж роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року позов задоволено.
Суд, визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 15.04.2025 № 923270814032 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії згідно із Законом України «Про державну службу».
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області призначити ОСОБА_1 з 07.04.2025 пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ в розмірі 60 відсотків від заробітку, вказаного в довідках Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 04.04.2025 №04-36/68, від 04.04.2025 № 04-36/70, від 04.04.2025 № 04-36/69.
Рішення суду мотивовано тим, що стаж державної служби позивача, набутий до 01.05.2016, становить 29 років 07 місяців 21 днів. До стажу державної служби позивача підлягає зарахуванню періоди роботи позивача на посадах в органах місцевого самоврядування. З урахуванням того, що на день набрання чинності Законом України «Про державну службу» № 889-VІІІ позивач мав не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, суд зробив висновок про наявність у позивача права на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області оскаржило його в апеляційному порядку з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неправильного застосування норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на обчислення пенсії державного службовця, підлягає зарахуванню період роботи з 01.03.1994 по 03.07.2001 та становить 7 років 4 місяці 2 дні. З 04.07.2001 посади органів місцевого самоврядування не відносяться до категорій посад державних службовців, тому період роботи з 03.07.2001 зараховується до загального страхового стажу. Станом на день набрання чинності Закону № 889 (01.05.2016) ОСОБА_1 не займав посаду державної служби та не мав 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, тому для врахування довідок Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 04.04.2025 №04-36/68, № 04-36/70, № 04-36/69, відсутні правові підстави.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області з 02.08.2017 як отримувач пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.
Позивач звернувся з заявою від 07.04.2025 № 2492 про переведення з пенсії за віком на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Заява позивача від 07.04.2025 була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 15.04.2025 № 923270814032 в переведенні на пенсію державного службовця позивачу відмовлено.
Відповідно до рішення від 15.04.2025 № 923270814032, позивач 01.03.1994 призначений на посаду заступника голови районної адміністрації Запорізької міської ради та склав присягу посадової особи місцевого самоврядування. Відповідно до посади за період роботи в районній адміністрації Запорізької міської ради віднесені до категорії посадових осіб місцевого самоврядування, а не відповідної категорії посад державної служби. Отже, період роботи в органах місцевого самоврядування з 01.03.1994 не може бути зарахований до стажу державної служби. За таких обставин прийнято рішення відмовити позивачу в переведенні з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України №1058 на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу» у зв`язку з тим, що заявник не працював на посаді, віднесеної до відповідної категорії посад державних службовців станом на 01.05.2016 (на день набрання чинності Законом України №889-VІІІ).
Законність та обґрунтованість вищезазначеного рішення є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, враховуючи положення частини 1 статті 308 КАС України, згідно з якої суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» №889-VIII (далі - Закон №889-VIII), з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ (далі - №3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пункті 10 і 12 цього розділу.
Пунктами 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Таким чином, за наявності в особи станом на 01 січня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.01.2025 року прийнятої у справі №560/2123/24.
Частиною першою статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що частиною 1 статті 25 Закону України «Про державну службу» №3723-XII було визначено, що основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу.
Згідно із п. 1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Судом установлено, що стаж державної служби позивача, набутий до 01.05.2016, становить більш ніж 20 років, що підтверджується записами у його трудовій книжці НОМЕР_1 від 14.07.1975, за такі періоди роботи:
з 12.11.1990 по 15.09.1991 на посаді консультанта з питань роботи ради та її органів Комунарської районної ради народних депутатів;
з 16.09.1991 по 09.01.1992 на посаді головного спеціаліста з організаційно-масової роботи Комунарської районної ради народних депутатів;
з 10.01.1992 по 27.07.1992 на посаді завідувача загальним відділом Комунарської районної ради народних депутатів;
з 28.07.1992 по 18.07.1995 на посаді заступника голови виконавчого комітету Комунарської районної ради народних депутатів;
з 19.07.1995 по 28.08.1997 на посаді заступника голови Комунарської районної адміністрації м. Запоріжжя;
з 29.08.1997 по 30.06.1998 на посаді заступника голови по роботі виконавчих органів Комунарської районної ради;
з 01.07.1998 по 31.03.2011 на посаді заступника голови Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради;
з 01.04.2011 по 01.05.2016 на посаді заступника голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району.
Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 (далі - Порядок № 283) до стажу державної служби зараховується (служба), зокрема, робота на посадах: в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Зважаючи на те, що позивач 01.03.1994 року прийняв присягу державного службовця та у період з 01.03.1994 по 01.05.2016 року працював в органах місцевого самоврядування, при цьому, законодавством передбачено, що до стажу державної служби зараховується (служба), зокрема, робота на посадах: в органах місцевого самоврядування, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач зарахувавши до роботи позивача стаж державного службовця в обсязі 7 років 04 місяці 02 дні мав обґрунтувати, які саме періоди роботи пенсійним органом не зараховано позивачу до такого стажу та з яких саме підстав.
Натомість, рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області від 15.04.2025 № 923270814032 не містить обґрунтувань того, який саме стаж роботи позивача за період з 01.03.1994 року по 01.05.2016 року не зараховано до роботи позивача як стаж державного службовця, що свідчить про невідповідність такого рішення вимогам статті 2 КАС України, оскільки таке рішення не є обґрунтованим, тобто прийнятим з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), як наслідок рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області від 15.04.2025 № 923270814032 є протиправним та підлягає скасуванню.
Стосовно зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області призначити ОСОБА_1 з 07.04.2025 пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ в розмірі 60 відсотків від заробітку, вказаного в довідках Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 04.04.2025 № 04-36/68, від 04.04.2025 № 04-36/70, від 04.04.2025 № 04-36/69, суд зазначає наступне.
Статтею 37 Закону №3723-XII визначено, що пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Аналогічно пунктом 4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року №622, (далі - Порядок №622) визначено, що пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Позивачем для цілей визначення розміру пенсії надано відповідачу довідки Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 04.04.2025 № 04-36/68, від 04.04.2025 № 04-36/70, від 04.04.2025 № 04-36/69 про складові заробітної плати для призначення пенсії.
Суд зауважує, що відповідачем відмовлено у призначенні позивачу пенсії за Законом України «Про державну службу» з підстав відсутності у позивача такого права, однак відповідачем не надавалась оцінка довідкам позивача про складові заробітної плати щодо відповідності їх вимогам законодавства.
Відтак, на час вирішення судом першої інстанції цього спору права позивача щодо обчислення розміру пенсії державного службовця не є порушеними.
Поряд з цим, зважаючи на те, що відповідачем не вирішено питання щодо наявності підстав для зарахування чи відмови у зарахуванні до стажу державної служби періоду роботи позивача після прийняття ним присяги державного службовця за період 01.03.1994 року по 01.05.2016 року із зазначенням обґрунтувань щодо підстав відмови такого зарахування, суд апеляційної інстанції вважає, що належним способом захисту порушеного права у цій справі буде зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення з урахуванням висновків суду зроблених у цій справі.
Відносно інших доводів відповідача, які викладені в апеляційній скарзі та які зводяться до незгоди з судовим рішенням слід зазначити, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду.
Всі інші аргументи апеляційної скарги не є доречними і важливими аргументами. 
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.
Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у в Донецькій області – задовольнити частково.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року у справі №280/6004/25 - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 15.04.2025 № 923270814032 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії згідно із Законом України «Про державну службу»;
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.04.2025 року про значення пенсії згідно із Законом України «Про державну службу» та прийняти рішення з урахуванням висновків суду зроблених у цій справі.
У задоволенні іншої частини позову - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 20 квітня 2026 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко 

суддя В.А. Шальєва 

суддя С.М. Іванов