ЄУН 387/1976/25
Номер провадження по справі 2/387/299/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2026 року       селище Добровеличківка

Добровеличківський районний суд Кіровоградської області у складі
головуючого судді Солоненко Т. В.
із участю секретаря судового засідання     Косюг І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Деал Фінанс Груп" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
ВСТАНОВИВ:
І. Описова частина
Стислий виклад позиції позивача та відповідача
До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області надійшла позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про споживчий кредит №ДП 0010950 від 04.02.2025 у розмірі 8841,14 грн.
Свій позов ТОВ " Деал Фінанс Груп " обґрунтовує тим, що 04.02.2025 між ТОВ "ФК "Майбіз" та відповідачем укладено договір про надання кредиту №ДП 0010950. Відповідно до умов зазначеного кредитного договору первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти у загальному розмірі 4500,00 грн строком на 112 днів зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами та комісії. Між ТОВ "ФК "Майбіз" та ТОВ "Деал Фінанс Груп" 14.10.2025 укладено Договір факторингу №14/10/25 відповідно до якого, до ТОВ "Деал Фінанс Груп" перейшло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Однак відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту, сплаті відсотків та комісії, тому має заборгованість перед позивачем на загальну суму 8841,14 грн, яку в добровільному порядку сплатити не бажає, що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом.
Позивач в судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив. Представник позивача Ткаченко Ю.О. 22.01.2026 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" подала заяву про розгляд справи у відсутності представника. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився. 18.02.2026 подав до суду через канцелярію заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає частково в частині тіла кердитру, заперечує щодо розміру нарахованих відсотків. 
Процесуальні дії у справі
Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19.01.2026 відкрито провадження по справі. Розгляд справи постановлено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін з призначенням судового засідання на 18.02.2026. Одночасно судом витребовано інформацію в АТ КБ «ПриватБанк».
Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись.
Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України  фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ІІ. Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Відповідно до виписки із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 29.05.2025, ТОВ "Деал Фінанс Груп" зареєстроване як юридична особа 11.06.2021, види економічної діяльності, 64.99 надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення) (основний) (а.с.17).
Згідно витягу із Державного реєстру фінансових установ, ТОВ "Деал Фінанс Груп" з 28.03.2024 має право надавати послуги з факторингу, надавати кошти та банківські метали у кредит (а.с.16). 
Судом встановлено, що 04.02.2025 між ТОВ "ФК"Майбіз" та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту №ДП 0010950, відповідно до пункту 1 якого кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 4500,00 грн, на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ "ФК"Майбіз". Пунктами 3-4 договору передбачено, що строк, на який надається кредит 112 днів. Кредитодавець надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 . Згідно п.5 договору процентна ставка становить 0,9% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.3 договору. Відповідно до п.10 договору комісія за надання кредиту становить 1350,00 грн, яка нараховується одноразово в день підписання цього договору, за ставкою 30% від суми наданого кредиту та погашається позичальником відповідно до графіку платежів додаток №1 до цього договору. ОСОБА_1 підписав договір одноразовим ідентифікатором 244mSeA0 (а.с.18-23).
Позивачем надано додаток №1 до кредитного договору – графік платежів, де зазначено реальну річну ставку та загальну вартість кредиту (а.с.22).
Також, позивачем надано довідку про ідентифікацію ОСОБА_1 (а.с.24).
ТОВ «ФК`Майбіз» перерахувало на ім`я отримувача Дрофяка С.М. кошти згідно договору №ДП 0010950 в сумі 4500,00 гривень , що підтверджується інформацією №1012-246 від 10.12.2025 наданою ТОВ «ФК «Майбіз», копією квитанції №43866-14033-65944 та інформацією наданою АТ КБ «ПриватБанк» від 04.02.2026 №20.1.0.0.0/7-260202/44883-БТ (а.с.25,26).
З наведеного слідує, що ТОВ «ФК`Майбіз» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на обумовлену суму.
Також судом встановлено, що 14.10.2025 між ТОВ «ФК`Майбіз» та ТОВ «Деал Фінанс Груп» було укладено Договір факторингу №14/10/25, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, що укладені між ТОВ «ФК`Майбіз» та боржниками (а.с.30-40).
Відповідно до копії витягу з реєстру прав вимог №14/10/25 від 14.10.2025, ТОВ «Деал Фінанс Груп» набуло права грошової вимоги до відповідача по кредитному договору № ДП 0010950 від 04.02.2025, загальна сума заборгованості становить 8841,42 грн, з яких: 4213,67 грн сума заборгованості по тілу кредиту; 3724,14 грн сума заборгованості відсотках, 903,33 грн комісія за надання позики (а.с41-42).
Згідно копії платіжної інструкції кредитового переказу коштів №579936437.1 від 28.10.2025, ТОВ «Деал Фінанс Груп» перерахувало ТОВ «ФК «Майбіз» кошти згідно договору факторингу №14/10/25 від 14.10.2025, реєстр прав вимог №14/10/25 від 14.10.2025 у сумі 4500000,00 гривень (а.с. 43).
З розрахунку заборгованості наданого ТОВ «Деал Фінанс Груп» за договором позики №ДП 0010950 від 04.02.2025 встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 за період з 04.02.2025 по 12.12.2025 становить 8841,14 грн, та складається із: заборгованість за тілом позики 4213,67 грн, нараховані та несплачені відсотки 3724,14 грн., заборгованість за комісією 903,33 грн. Також ОСОБА_1 здійснив оплату за тілом кредиту у розмірі 286,33 грн, за відсотками у розмірі 567,00 грн, комісію 446,67 грн (а.с.5-7).
Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 1ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно з ч. 1-2ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1ст. 3Закону України «Про електронну комерцію»).
У статті 11Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 530 ЦК України передбачає, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідност.1046 вказаного Кодексу за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно дост.1048ЦК України.
За вимогами ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язуються надати грошові кошти позичальникові в розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
З наведеного можливо дійти висновку, що дійсно 04.02.2025 між відповідачем та ТОВ «ФК «Майбіз» в електронній формі укладено договір про надання кредиту № ДП 0010950, та відповідач був ознайомлений з усіма його істотними умовами та прийняв їх.
Вказане узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду викладеними, як приклад у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18.
Суд зазначає, що без здійснення вказаних дій позивачем кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому суд доходить до висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, за яким з рахунку ТОВ «ФК «Майбіз», перераховано кошти шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки ОСОБА_1 .
В матеріалах справи відсутні докази оспорення ОСОБА_1 договору про надання кредиту.
Відтак, оскільки відповідач взяв на себе певні зобов`язання, належним чином в установлений договором строк не виконав, за розрахунком позивача, на час звернення до суду, за ним рахується заборгованість за договором про надання кредиту №ДП 0010950 від 04.02.2025 у загальному розмірі 8841,14 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 4213,67 грн, заборгованість за відсотками 3724,14 грн, заборгованість за комісією 903,33 грн.
Звертаючись із позовом до суду, ТОВ "Деал Фінанс Груп" посилалося на те, що воно набуло права вимоги до відповідача на підставі договору відступлення прав вимоги №14/10/25 від 14.10.2025.
Згідно з ч. 1ст.1077ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з ч. 1ст.1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
Згідно зі ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Наведене дає підстави для висноку, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у кредит та на отримання процентів за користування кредитом, тому позивач правомірно звернувся до суду з зазначеними вимогами.
При цьому, суд вважає, що не є правомірною вимога позивача про стягнення з відповідача комісії, виходячи з такого.
Так, п.10 договору про надання кредиту № ДП 0010950, комісія за надання кредиту становить 1350,00 грн, яка нараховується одноразово в день підписання цього договору, за ставкою 30% від суми наданого кредиту та погашається позичальником відповідно до графіку платежів додаток №1 до цього договору.
Відповідно до ч. 2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування»  для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у виді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).
Частиною 1статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Тобто, Закон України«Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 зазначено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону N 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
Умови договору, що обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законодавством, визнаються недійсними (речення перше частини першої статті 21ЗУ "Про захист правспоживачів" у редакції, чинній до 13 січня 2006 року).
Суд на підставі приписів статті 55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», частини першої статті 21 ЗУ «Про захист прав споживачів у редакції», чинній до 13 січня 2006 року, пункту 6 частини першої статті3та частини третьої статті509ЦК України може визнати недійсною умову про плату (комісію) за управління кредитом (обслуговування його), інші подібні платежі, встановлені у договорі про надання споживчого кредиту, укладеному до 13 січня 2006 року (пункти 98 та 99 Постанови у справі № 363/1834/17).
У цій справі комісійна винагорода за надання кредиту відповідає загальним зобов`язанням кредитної установи та звичайній її діяльності, є обставиною укладення кредитного договору, оскільки без надання кредиту договір не вважався б укладеним з огляду наст. 1046 ЦК України, з позовної заяви та наданих до неї документів не вбачається інших сум, включених до складу комісії, ніж за надання кредиту.
З урахуванням вищевикладеного, у задоволенні вимоги про стягнення комісії за надання кредиту слід відмовити, з огляду на нікчемність положень пунктів кредитного договору, що визначають плату за обслуговування кредиту.
На підставі наведене, суд визнає обгрутованими вимоги позивача про стягнення з відповідача тіла кредиту в розмірі 4213,67 грн.
При цьому, суд, з огляду на безпідставність нарахування комісії, зважаючи на те, що відповідач, за даними розрахунку заборгованості, здійснив погашення комісії у розмірі 446,67 грн, беручи до уваги положення договору в частині зарахування здійснених платежів, дійшов висновку про необхідність зарахування у рахунок погашення заборгованості за відсотками сплаченої відповідачем суми комісії, що означає 3724,14 грн -446,67 грн = 3277,47 грн.
Отже, наявні підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту в розмірі 4213,67 грн. та заборгованість за відсотками у розмірі 3277,47 грн.
Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої - третьої статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 конвенції.
Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).
У розумінні ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази, а саме: копію договору №22-08/25/ДІЛ про надання правничої допомоги від 22.08.2025 укладеного між адвокатом Ткаченко Юлією Олегівною та ТОВ «Деал Фінанс Груп»; копію витягу з акту №2-ДІЛ приймання-передачі наданої правничої допомоги за №22-08/25/ДІЛ про надання правничої допомоги від 22.08.2025, за здійснення вивчення та аналізу документів, та підготовку проекту позовної заяви для направлення до суду стосовно ОСОБА_1 на загальну суму 4500,00 грн.; копію додатку №1 до договору №22-08/25/ДІЛ про надання правничої допомоги від 22.08.2025 – акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги; копію платіжної інструкції кредитового переказу коштів №579936562.1 від 11.12.2025; копію ордеру серії АХ №1287256; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ №2099 (а.с.44-46,47,48-49, 50, 51,52 ).
Суд погоджується, що наведені у розрахунку витрати дійсно пов`язані з розглядом справи, але вважає, що їх розмір не є пропорційним до предмета спору з урахуванням значення справи для сторін.
Так, з огляду на складність справи, ціну позову та її значення для сторін, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тривалість та порядок судового провадження, суд переконаний, що витрати на правничу допомогу є дещо завищеними.
Оскільки рішенням суду позов задоволено частково, чим відновлено порушене право позивача, що дає суду зазначити про здійснення адвокатом належного захисту в суді, враховуючи недотримання співмірності витрат на правничу допомогу, суд вважає, що необхідно зменшити розмір стягнень з відповідача на користь позивача понесені на правничу допомогу до суми 3000,00 грн, яка відповідатиме принципу розумності.
З огляду на часткове задоволення позовних вимог, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому відшкодуванню за рахунок відповідача у розмірі 2541,91 грн.
Відповідно до ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За наведеного, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в сумі 2052,51 грн.
Керуючись п.2 ч. 1 ст.255, ст.ст.12, ,81, 89, 258, 259, 263-265, 274 ЦПК України, ст.ст.526, 598, 599,625,638,1048,1050,1054 ЦК України, суд
У Х В А Л И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Деал Фінанс Груп" до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Деал Фінанс Груп" в рахунок оплати боргу по договору про надання кредиту №ДП 0010950 від 04.02.2025 кошти у сумі 7491 гривню 14 копійок (сім тисяч чотириста дев`яносто одну гривню 14 копійок), з яких: заборгованість за тілом кредиту 4213,67 грн; заборгованість за відсотками 3724,14 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Деал Фінанс Груп" витрати на правову допомогу у розмірі 2541 гривень 91 копійку (дві тисячі п`ятсот сорок одну гривню 91 копійку) та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2052 гривні 51 копійку (дві тисячі п`ятдесят дві гривні 51 копійку).
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Кіровоградського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Відомості про учасників справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Деал Фінанс Груп" (вулиця Садова, 31/33, офіс 40/3, місто Ірпінь, 08205, код ЄДРПОУ 44280974);
відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя      Таїсія СОЛОНЕНКО